ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року
м. Київ
справа № 695/1003/18
провадження № 61-1808св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (відповідач за зустрічним позовом),
відповідач -  ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Маруна-Нью», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року у складі судді Середи Л. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Карпенко О. В., Фетісової Т. Л., і ухвалив таку постанову.
Короткий зміст позовних та зустрічних позовних вимог
1. У квітні 2018 року акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Маруна-Нью», про стягнення заборгованості.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 17 грудня 
2015 року між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Маруна-Нью», як позичальником, було укладено генеральну кредитну угоду № 27115N1, положеннями якої регулюються загальні засади співпраці між банком та позичальником щодо фінансування довгострокової програми з розвитку діяльності позичальника.
3. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за генеральною угодою між банком, позичальником та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 27115Р31 від 17 грудня 2015 року та договір про внесення змін та доповнень № 27115Р31 від 14 січня 2016 року до договору поруки № 27115Р31 від 17 грудня 2015 року.
4. В межах лімітів, визначених пунктом 2.2 генеральної угоди, та в рамках її дії між банком та позичальником був укладений кредитний договір № 27115К24 від 17 грудня 2015 року з додатковими угодами про надання траншу.
5. Однак, у порушення пунктів 2.3, 2.4, 6.3, 6.4, 9.2.2 кредитного договору позичальник у встановлений строк кредитні кошти не повернув, що призвело до виникнення простроченої заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором. Станом на 22 березня 2018 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становила 
52 151 070, 69 грн.
6. Ураховуючи наведене, АТ «Укрексімбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 27115К24 від 17 грудня 2015 року, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 27115N1 від 17 грудня 
2015 року, у загальній сумі 52 151 070,69 грн. 
7. У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Укрексімбанк», третя особа - ТОВ «Маруна-Нью», про визнання поруки припиненою.
8. Зустрічний позов обґрунтований посиланням на те, що господарським судом Київської області було ухвалено рішення від 19 липня 2017 року про стягнення з ТОВ «Маруна-Нью» на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості у розмірі 34 331 752,73 грн за кредитним договором № 27115К24 від 17 грудня 2016 року, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 27115N1 від 17 грудня 2015 року.
9. Посилався на те, що банк, звернувшись з позовом до господарського суду, на власний розсуд використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, процентів, комісії і пені за порушення умов договору і змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору. Позов до нього, як до поручителя, поданий більше ніж через вісім місяців. Вважав, що внаслідок зазначених дій було змінено зобов`язання поручителя без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.
10. Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд визнати поруку за договором поруки № 27115З31 від 17 грудня 2015 року, укладеним між АТ«Укрексімбанк» та ОСОБА_1 , припиненою.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
11. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 
від 14 жовтня 2025 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Сизька Б. Б. про закриття провадження у справі задоволено.
12. Провадження у цивільній справі за позовом АТ «Укрексімбанк» до 
ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Маруна-Нью», про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрексімбанк», третя особа - 
ТОВ «Маруна-Нью», про визнання поруки припиненою закрито. 
13. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України спір між сторонами має розглядатися у порядку господарського судочинства. Зазначено, що спір по суті виник з господарських правовідносин, а договір поруки є похідним від кредитного договору, укладеного між двома юридичними особами для здійснення господарської діяльності.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
14. Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року апеляційну скаргу представника АТ «Укрексімбанк» адвоката Орєхова А. В. залишено без задоволення. Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року залишено без змін.
15. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для розгляду справи у порядку цивільного судочинства. Врахувавши характер спірних правовідносин, а також наявність між сторонами основного зобов`язання, яке виникло з господарських відносин, апеляційний суд дійшов висновку, що незважаючи на суб`єктний склад сторін договору поруки, укладеного для забезпечення виконання ТОВ «Маруна-Нью» основного зобов`язання, справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.
Узагальнені доводи касаційної скарги
16. 12 лютого 2026 року АТ «Укрексімбанк» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 
від 14 жовтня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
17. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій банк зазначає порушення норм процесуального права (абзац 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).
18. На обґрунтування підстав касаційного оскарження зазначає, що суди попередніх інстанцій не урахували, що зміна процесуального законодавства щодо юрисдикції спірних правовідносин відбувалася після подання позову у справі, що переглядається. Натомість АТ «Укрексімбанк», як позивач, чий позов було прийнято судом до розгляду, та призначено до розгляду по суті спору, мав цілком очікувані сподівання щодо прийняття судом відповідного рішення у справі продовж розумного строку. Більш того, передбачений договором строк дії поруки сплив у 2021 році.
19. Додатково посилається на неналежну процесуальну поведінку відповідача, який не оскаржував ухвалу про відкриття провадження у справі, подав зустрічний позов, що свідчить проте, що він погодився з компетенцією суду, водночас настадії розгляду справи по суті заявив клопотання про закриття провадження у справі. І таке клопотання стосувалося лише позову АТ «Укрексімбанк».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
20. Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
21. Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2026 року поновлено 
АТ «Укрексімбанк» строк на касаційне оскарженняухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2026 року, відкрито касаційне провадження у справі № 695/1003/18, витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
22. 03 березня 2026 року матеріали цивільної справи № 695/1003/18 надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
23. 09 березня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сизько Б. Б., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу АТ «Укрексімбанк», у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
24. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про те, що вказана справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим правильно закрили провадження у цивільній справі. Зазначене відповідає сталій практиці Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України.
Фактичні обставини справи
25. 17 грудня 2015 року між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Маруна-Нью» було укладено генеральну угоду № 27115N1, якою регулюються загальні засади співпраці між банком та позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності позичальника, що містить усі напрями діяльності підприємства позичальника.
26. Згідно із статтею 1 зазначеної генеральної угоди, кредит - це грошові кошти, які банк надає у рамках цієї генеральної угоди згідно з кредитним договором на фінансування діяльності позичальника.
27. У межах лімітів, визначених пунктом 2.2 генеральної угоди, та згідно з іншими умовам, в рамках дії генеральної угоди між банком та 
ТОВ «Маруна-Нью» був укладений кредитний договір № 27115К24 від 17 грудня 2015 року з додатковими угодами про надання траншу.
28. Відповідно до пункту 2.5.1 зазначеного кредитного договору кредит надається позичальнику на фінансування витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності позичальника (в т.ч. рефінансування заборгованості по основному боргу за кредитним договором з ПАТ «Таскомбанк» 
№ Т 20.11.2013 К 785 від 30 липня 2015 року).
29. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за генеральною угодою, 17 грудня 2015 року між банком, позичальником та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 27115Р31, за умовами якого поручитель надає згоду на забезпечення порукою, наданою за договором поруки всіх зобов`язань позичальника за генеральною кредитною угодою, усіма чинними кредитними договорами, які укладені та будуть укладені в рамках цієї генеральної кредитної угоди, з урахуванням усіх змін та доповнень до умов кредитування позичальника.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
30. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
31. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
32. Частиною першою статті 400 ЦПК Українипередбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
33. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
34. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
35. Європейський суд з прав людини зазначав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № № 29458/04 і 29465/0, пункт 24).
36. У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
37. Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
38. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
39. Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина перша статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
40. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
41. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
42. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
43. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 712/9272/17.
44. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
45. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України).
46. З аналізу наведеного пункту вбачається, що до юрисдикції господарських судів віднесено такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи- підприємці.
47. Порука за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) зобов`язанням до основного (кредитного) зобов`язання позичальника та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність у межах строку поруки (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 916/36/25).
48. Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.
49. За правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного господарського зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.
50. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц, від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 534/1898/14-ц, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 906/277/18, від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18, від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19.
51. Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
52. Встановивши, що спірні правовідносини стосуються виконання умов договору поруки, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Маруна-Нью», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що такий спір відносяться до юрисдикції господарських судів.
53. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
54. Європейський суд з прав людини зазначав, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
55. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ «Дія 97 проти України», №19164/04, § 47, 21 жовтня 2010 року).
56. Зміни до процесуального законодавства щодо юрисдикції спорів, які стосуються правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, зокрема до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України, були внесені на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності з 15 грудня 2017 року. Позов у справі, що переглядається, поданий АТ «Укрексімбанк» у порядку цивільного судочинства у квітні 2018 року.
57. Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
58. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, та з огляду на підсудність заявленого спору судам господарської юрисдикції законно та обґрунтовано постановив ухвалу про закриття провадження у справі.
59. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
60. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
61. З урахуванням доводів касаційної скарги АТ «Укрексімбанк»,які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 
від 14 жовтня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 січня 
2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович