ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
06 квітня 2026 року 
м. Харків
справа № 644/4545/25
провадження № 22-ц/818/1450/26, № 22-ц/818/1452/26,
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Яцини В.Б., Мальованого Ю.М.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року, постановлене суддею Сітало А.К., 
в с т а н о в и в:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу та вони мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач. Сторони проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних стосунків. Діти залишилися проживати разом з матір`ю.
З початком війни діти разом з матір`ю виїхали за межі України до Німеччини. Доньки перебувають на повному матеріальному утриманні матері, мати офіційно працевлаштована у Німеччині, з її заробітної плати вираховуються кошти на медичне страхування, накопичувальні рахунки на доньок, мати самостійно несе обов`язок утримання дітей. Договору про утримання спільних дітей між сторонами в добровільному порядку не досягнуто.
Відповідач проживає окремо, ухиляється від матеріального утримання дітей, не піклується про них та не допомагає, участі у вихованні дітей не бере, добровільно аліменти не сплачує, не цікавиться чи забезпечені діти продуктами першої необхідності, ліками, одягом, навчальним приладдям. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача за матеріальною підтримкою їхніх спільних дітей, але ці прохання відповідачем ігноруються.
Відповідач не має вад здоров`я, які б могли завадити йому отримувати доходи в майбутньому або потребували додаткових витрат. У нього немає інших дітей, яким би він платив аліменти, непрацездатних родичів, які потребують утримання, а також стосовно відповідача не здійснюється стягнення за виконавчими документами. Майнове становище відповідача дозволяє забезпечити сплату аліментів на дітей в достатньому розмірі без покладення на нього надмірного тягаря.
Позивачка працює, однак її заробітної плати не вистачає на повне матеріальне забезпечення дітей. Відповідач в добровільному порядку аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах на доньок, чим ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим весь обсяг обов`язків з утримання доньок покладено на неї, що ставить сторони у нерівні умови.
Враховуючи звичний для дітей уклад життя та середній розмір щомісячних витрат на них, потрібним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку є розмір аліментів в сумі 24000,00 тобто 8000 гривень на кожну дитину щомісячно, із індексацією стягуваних сум відповідно до закону, до досягнення кожною дитиною повноліття.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (23.05.2025) та до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_6 повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за подання заяви про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 грн.
Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року доповнено рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 15.10.2025 року додатковими відомостями про те, що аліменти, які присуджено до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підлягають стягненню в розмірі 4000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. В іншій частині резолютивну частину рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 15.10.2025 року по цивільній справі № 644/ 4545 /25 залишено без змін.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (23.05.2025).
Зазначає, що суд 1-ї інстанції ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. на кожну дитину, керувався не наявними в матеріалах справи доказами, а власним переконанням, що саме таку грошову суму необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивачки. Судом залишено поза увагою та не надано будь-якої правової оцінки наданим Відповідачем в матеріали справи письмовим доказам. Як вбачається з довідок форми ОК-5 та ОК-7 ОСОБА_2 не має офіційно підтвердженого доходу (довідки наявні в матеріалах справи). Доходи від підприємницької діяльності є нестабільними, у зв`язку з військовим станом та ситуацією, яка загалом склалась в Україні через військову агресію рф. Місцевий суд взагалі проігнорував ту обставину, що прожитковий мінімум у 2025 році на дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень (Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік) і стягнення аліментів навіть у цьому розмірі вже є достатнім для забезпечення потреб дитини. Суд 1-ї інстанції стягнув з Відповідача розмір аліментів, що на 8 00 грн. перевищує прожитковий мінімум на дитину, при цьому на маючи будь-яких належних та допустимих доказів, про потреби та майновий стан дітей та їхньої матері, котра їх утримує, тоді як в матеріалах справи відсутні докази майнового стану ОСОБА_2 , які б надавали йому можливість сплачувати аліменти в розмірі 4 000 грн. на кожну дитину щомісячно. Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, виходячи із зазначених у статті З ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, визначений законодавством прожитковий мінімум у 2025 році на дітей віком від 6 до 18 років, вважає належний розмір аліментів, які необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивачки становить 2 000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину з щорічною індексацією відповідно до закону, щомісячно.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним у задоволенні апеляційної скарги відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, сторін, дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_6 повноліття.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Сторони мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 18 жовтня 2022 року, серія НОМЕР_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 18 жовтня 2022 року, серія НОМЕР_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 18 жовтня 2022 року, серія НОМЕР_3 . Батьком дітей в свідоцтвах про народження записаний відповідач - ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_7 .
Сторони проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних стосунків. Проживання спільних дітей разом з матір`ю сторонами та їх представниками не спростовувалось. Таким чином, суд вважає встановленим, що діти проживають разом з позивачем. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні спільних дітей між сторонами не досягнуто.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до правил ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно із ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України.
Статтею 182 СК України та п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 року складає - 3196,00 грн.
При цьому та обставина, що сімейним законодавством визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є безумовною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, оскільки при вирішенні цього спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення.
У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/561/16-ц сформульовано висновок, який надалі неодноразово повторювався Судом (наприклад, постанова від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18), про те, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Встановивши, що діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, оскільки в силу положень частини 3статті 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, з ким проживає дитина.
Відомостей про доходи отримані позивачем на території Німеччини, а також понесені нею щомісячні витрати на утримання дітей до позовної заяви не додано.
Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсного розміру доходів відповідача, оскільки згідно наданої на запит суду відповіді з Державної податкової служби України від 09.09.2025 вбачається, що згідно з даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС відсутні відомості щодо декларування доходів ОСОБА_2 .
В силу визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Жодна зі сторін безспірних доказів на підтвердження обставин, на які посилається не надала.
Обов`язок утримувати дітей є рівним обов`язком як батька, так і матері. Тому, як батько дітей може та має бути працевлаштованим, так і мати в силу віку дітей може та має бути працевлаштована задля отримання ними як батьками дітей доходу для утримання своїх дітей.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на довідки форми ОК-5 та ОК-7, між тим довідки ОК-5 та ОК-7, що містять дані про доходи та стаж, не є автоматичною або безумовною підставою для зменшення аліментів.
Відповідач не надав будь-яких відомостей про свій майновий стан, хоча є безпосереднім розпорядником такої інформації, крім того, відомостей щодо відсутності у нього рухомого та нерухомого майна також не надав.
Зважаючи на те, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дітей, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, їх гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, їх потреб, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дітей відповідного віку.
При цьому дитина має право фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який забезпечують батьки, і який не має обмежуватися мінімумом, як вважає відповідач.
Беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, матеріалами справи не встановлено, що батько дитини має на утриманні інших осіб чи сплачує аліменти, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів по 4000 гривень на кожну дитину, оскільки враховуючи наявні в матеріалах справи докази, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного матеріального утримання дітей, відповідатиме їх матеріальним потребам. Позиція відповідача щодо часткового задоволення позовних вимог в розмірі по 2000 грн на утримання кожної дитини нічим не обґрунтована, зводиться до власної суб`єктивної думки, в той час, як позивачкою доведена необхідність утримувати дітей, що потребують певного розвитку, підтримання стану здоров`я, і який не має бути на мінімальному рівні тільки з урахуванням позиції відповідача.
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2025 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Головуючий         Н.П. Пилипчук

Судді         В.Б. Яцина

Ю.М. Мальований