Справа № 756/12057/25
Провадження № 2/756/904/26

оболонський районний суд міста києва
 
РІШЕННЯ
 
іменем України
 
05 лютого 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Пукала А.В.,
за участю
секретаря судового засідання Пегети І.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,
У С Т А Н О В И В :
 
Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):
- визначити спосіб участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , встановивши такий порядок побачень з дитиною без присутності матері:
a) кожна І та ІІІ неділя місяця з 10:00 до 14:00 з урахуванням бажання дитини;
b) кожна ІІ та ІV субота місяця з 10:00 до 19:00 неділі з правом ночівлі у батька з урахуванням бажання дитини;
- за визначеним графіком мати передає дитину батьку біля входу до житлового будинку за адресою проживання матері та забирає після завершення зустрічі, а батько забирає (зустрічає) дитину та після завершення зустрічі приводить (привозить) дитину до входу житлового будинку за адресою проживання матері;
- необмежене спілкування батька з малолітнім сином особисто, засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та сином, у зручний для дитини час.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2024 у справі № 756/4930/24 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину, яка після розірвання шлюбу проживає з відповідачем окремо від позивача.
Позивач зауважив, що має намір підтримувати регулярне спілкування з сином та брати участь у його вихованні, однак відповідач, за твердженням позивача, створює перешкоди у спілкуванні, зокрема ставить можливість побачень у залежність від підписання документів з майнових питань та вчинення реєстраційних дій щодо дитини.
Позивач наголосив, що неодноразово намагався врегулювати питання спілкування з дитиною у досудовому порядку шляхом звернень до відповідача особисто, у повідомленнях та через адвоката, однак домовленості досягнуто не було.
Позивач повідомив, що у вересні 2024 року перебував під вартою та був обмежений у свободі пересування, а після звільнення з-під варти у липні 2025 року поновив спроби налагодити контакт із дитиною, проте відповідач, за твердженням позивача, відмовляється від конструктивного діалогу.
Позивач звернув увагу, що відповідач також перешкоджає спілкуванню дитини з бабусею та дідусем по батьківській лінії, з якими дитина раніше підтримувала регулярні родинні зв`язки.
У зв`язку з наведеним позивач вважає за необхідне визначити судом конкретний порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановивши запропонований графік зустрічей та можливість необмеженого дистанційного спілкування у зручний для дитини час.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі.
Судом вирішено розглядати справу за загального позовного провадження.
26.08.2025 від відповідача надійшов відзив, у якому вона просила частково задовольнити позовні вимоги та визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , встановивши такий порядок побачень з дитиною:
- кожна перша та третя неділя місяця з 11:00 до 14:00 у присутності матері дитини з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини;
- кожна друга та четверта субота місяця з 11:00 до 14:00 у присутності матері дитини з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини.
За визначеним графіком сторони погоджують у телефонному режимі або за допомогою смс місце зустрічі та проведення часу з дитиною.
У решті позовних вимог - відмовити.
Відповідач зазначила, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. Позов про розірвання шлюбу був поданий відповідачем та визнаний позивачем. Після фактичного припинення шлюбних відносин саме вона самостійно піклується про сина, здійснює його виховання та повністю забезпечує матеріальні потреби дитини. Позивач, на думку відповідача, самоусунувся від участі в утриманні дитини. Посилання позивача на нібито надання коштів на утримання дитини, за твердженням відповідача, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами в матеріалах справи.
Відповідач зауважив, що дитина відвідує Еко-студію дитячого розвитку «БОНОБО» на підставі договору з ФОП ОСОБА_4 від 28.10.2024, за програмою «Бонобо повний день» з відвідуванням з понеділка по середу. Вартість таких послуг, обраних відповідачем, становить від 18990 грн до 19990 грн на місяць залежно від дати оплати. За твердженням відповідача, це унеможливлює проведення зустрічей з дитиною у вівторок, оскільки в цей день дитина відвідує дошкільний навчальний заклад. Аналогічно, організація зустрічей у неділю, на думку відповідача, є недоцільною, оскільки дитина навчається у дошкільному закладі та готується до навчання у школі, що вимагає від неї додаткових зусиль. Враховуючи вік дитини (5 років), неділя, за твердженням відповідача, має бути днем повноцінного відпочинку та підготовки до навчального тижня.
Відповідач наголосив, що саме вона дбає про здоров`я дитини, що підтверджується укладенням декларації № 0001-045Н-Н800 з лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва. Позивач, за твердженням відповідача, жодного разу не супроводжував дитину до медичного закладу, що буде додатково підтверджено доказами після отримання відповіді на адвокатський запит.
Відповідач звернув увагу, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2024 до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 12023000000001194. За твердженням відповідача, позивач ніколи не брав активної участі у вихованні дитини, а після обрання йому запобіжного заходу взагалі не спілкувався з дитиною близько року. У зв`язку з цим, зустрічі дитини з батьком без присутності матері можуть мати негативний вплив на психоемоційний стан дитини, оскільки її вік становить лише 5 років, і зв`язок між дитиною та батьком не є міцним та сталим.
Щодо вимоги про надання батькові права на необмежене спілкування з малолітнім сином засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту, у зручний для дитини час, відповідач наголосив, що ця вимога не може бути задоволена, оскільки дитині наразі не дозволяється мати при собі особисті засоби зв`язку, що унеможливлює реалізацію такого способу спілкування.
02.09.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що позивач наполягає на зустрічах із сином без присутності матері, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною може завдати шкоди дитині; неприязні стосунки між батьками ускладнюють контакти батька з сином у присутності матері та можуть негативно впливати на емоційний стан дитини; батько має належні умови для зустрічей і готовий забезпечити безпечне та гармонійне середовище для розвитку дитини.
За твердженням позивача, з перших років життя дитини він приділяв значну увагу її вихованню: забирав сина з дитячого садка, проводив з ним час на прогулянках, організовував спортивні та творчі ігри, відвідував разом з дитиною родичів, займався розвитком мовлення, читав книги, навчав малюванню та іншим корисним навичкам. На думку позивача, таким чином він здійснював безпосереднє виховання та впливав на формування особистості дитини.
Позивач також наголосив, що у періоди перебування відповідачки за межами України саме він забезпечував належний догляд за дитиною, що, на його думку, підтверджує його здатність і готовність нести повну відповідальність за щоденні потреби сина. Позивач звернув увагу, що посилання відповідачки на нібито байдужість батька є голослівними та, на переконання позивача, спрямовані на створення викривленого уявлення про реальні обставини.
Позивач наголосив, що наявність кримінального провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, є наслідком складної життєвої ситуації, має тимчасовий характер і не може автоматично свідчити про його негативні моральні якості чи негативне ставлення до дитини.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги з врахуванням зміни предмету позову підтримують та просять їх задовольнити.
У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позицію відповідача, викладену у відзиві та додаткових поясненнях підтримує.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.05.2024 у справі № 756/4930/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1428.
Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю окремо від батька, що підтверджується поясненнями позивача.
Позивач звертався до відповідача з метою узгодження порядку спілкування з дитиною, однак, як вбачається з пояснень позивача, домовленості досягнуто не було, що підтверджується наданими фрагментами листування у месенджері WhatsApp.
Позивач на підтвердження наявності емоційного зв`язку з дитиною надав фотознімки, які, за поясненнями позивача, відображають їх спільне проведення часу та взаємну прив`язаність.
Свідок ОСОБА_6 , яка працює черговою у під`їзді, де проживало подружжя, повідомила, що це була гарна сім`я: гарний батько та чудова мати. За її словами, батько належно виконував батьківські обов`язки: гуляв з дитиною, ходив за покупками. Свідок зазначила, що ОСОБА_7 часто проводив з дитиною навіть більше часу. Також повідомила, що за 5 років жодного разу не бачила, щоб він кричав на дитину, і що він завжди брав участь у вихованні дитини.
Відповідно до висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.10.2025 № 109-6334 дитина разом із матір`ю ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі створено належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. Дитина має спальне місце, місця для відпочинку та підготовки домашніх завдань, одяг і взуття відповідно до віку та сезону, іграшки, книжки, розвивальні ігри. У родині панують добрі, дружні стосунки, члени родини разом проводять відпочинок і дозвілля. Мати забезпечує сина всім необхідним.
Батько дитини ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації складено акт обстеження умов проживання. З акта вбачається, що умови проживання в квартирі задовільні: чисто та охайно, наявні побутова техніка і меблі. Для дитини є окрема кімната, облаштована необхідними меблями для проживання та розвитку дитини.
З вказаного висновку також вбачається, що Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації підтримує бажання батька приймати участь у житті сина та рекомендує суду визначити способи участі ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такому порядку:
- І та ІІІ неділя місяця з 10:00 год до 14:00 год;
- ІІ та IV субота місяця з 10:00 год до 19:00 год;
- необмежене спілкування батька з дитиною в телефонному режимі;
- інший час за погодженням між батьками.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У ч. 1 ст. 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і, потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини - держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Частинами 2, 8, 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі ст.141 СК України - мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини (ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст. 153 СК України - мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі за заявою «Хант проти України», за № 31111/04).
У відповідності до ст. 5 Протоколу за № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен з подружжя, у відносинах між собою і, в їхніх відносинах зі своїми дітьми, користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі за № 402/428/16-ц зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 року та Закону за № 1906-IV, а також не містить положень, щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо, це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків.
Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами тощо.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь Органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок, щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України, застосовується судом, як джерело права.
Так, у рішенні від 19.09.2019 року у справі «Andersena v. Latvia», заява за № 79441/17, Європейський суд з прав людини зазначив, що «найкращі інтереси дитини» не можуть розумітися однаково, незалежно від того, чи розглядає суд запит про повернення дитини відповідно до Гаазької конвенції або постанову про опіку або батьківських правах. Національні суди, відхиляючи певну інформацію і докази, що стосуються конкретного розгляду, не можуть вважатися такими, що проігнорували найкращі інтереси дитини.
У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява за № 2091/13, йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини, у кожній конкретній справі, необхідно враховувати два аспекти:
- по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;
- по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Таким чином, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі за № 607/13092/16-ц, від 14.07.2020 року у справі за № 127/28537/18, від 17.08.2022 року у справі за № 613/1185/19.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Оцінюючи способи участі батька у вихованні дитини, суд виходить з того, що дитина тривалий час не підтримувала контакт із батьком. Тому, з урахуванням віку дитини, її побачення з батьком мають відбуватися у присутності матері, що забезпечить найбільш сприятливі та комфортні умови для дитини. Також, з огляду на викладене, станом на теперішній час недоцільним є забезпечення ночівлі дитини у батька. Водночас позивач не позбавлений права ініціювати в подальшому перегляд такого способу спілкування.
Також суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у дитини телефону як обставини, що виключає можливість її спілкування з батьком, адже відповідач має можливість забезпечити такий спосіб контакту дитини з батьком.
За таких обставин суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , встановивши можливість побачень батька з дитиною у присутності матері дитини: кожної I та III неділі місяця з 11:00 до 14:00; кожної II та IV суботи місяця з 11:00 до 19:00; а також можливість спілкування батька з дитиною в телефонному режимі з урахуванням стану здоров`я та звичайного розпорядку дня дитини.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
 
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково.
Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши графік побачень батька з дитиною у присутності матері дитини: кожної І та ІІІ неділі місяця з 11:00 год до 14:00 год; кожної ІІ та IV суботи місяця з 11:00 год до 19:00 год; з можливістю спілкування батька з дитиною в телефонному режимі з урахуванням стану здоров`я та звичайного розпорядку дня дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ЄДРПОУ 37470112, адреса: 01030, м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, 26/4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя         Андрій ПУКАЛО