Справа № 515/1996/25
Провадження № 2/515/272/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю: секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
17 грудня 2025 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок садибного типу з будівлями та спорудами в порядку спадкування, подана представником позивачки адвокатом Давиденком К.В.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 53 років помер її батько ОСОБА_2 в с. Дмитрівка (нині Дельжилер) Татарбунарського району Одеської області. Після смерті батька вона спадщину в нотаріальному порядку не приймала, оскільки на той час мала власну сім`ю, а в будинку залишилась проживати мати ОСОБА_3 , яка фактично і прийняла спадщину. Крім того, за життя батько вчинив заповіт на ім`я матері, яким заповів їй належний йому житловий будинок та все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось. ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Михайлівка Саратського району Одеської області у віці 66 років померла мати ОСОБА_3 , тому вона, як спадкоємець першої черги, може прийняти у спадщину житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Після смерті матері позивачка прийняла у спадщину земельну ділянку, яку мати у свою чергу прийняла у спадщину після смерті батька. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року по справі №515/103/24 було встановлено факт її постійного проживання з матір`ю та встановлено факт належності правовстановлюючого документа-державного акту на право власності на землю батькові. Для прийняття спадкового житлового будинку, позивачка звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області з відповідною заявою, але їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлого батька на зазначене майно та реєстрації цього права у встановленого законом порядку. Факт того, що житловий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_2 підтверджується Випискою з погосподарської книги №11 села Дельжилер №102 від 24 листопада 2025 року.
Посилаючись на те, що у неї відсутня можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно-житловий будинок з будівлями та спорудами, єдиним підтвердженням того, що спадковий будинок належав на праві приватної власності її померлому батькові є Виписка з по господарської книги, позивачка просила визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок, який вона має право успадкувати як спадкоємець першої черги за законом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А.
18 грудня 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області засвідчені належним чином копії спадкових справ після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
24 лютого 2026 ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.
Представник позивачки, адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача - Татарбунарської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову у повному обсязі не заперечував.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 53 років в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер ОСОБА_2 , про що Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зроблено актовий запис №27 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).
За життя у приватній власності ОСОБА_2 перебував житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою АДРЕСА_2 (а.с.13).
Також за життя ОСОБА_2 був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,35 га, що розташована на території Татарбунарської сільської ради (за межами села Дельжилер), згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №015113, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 26 лютого 2004 року (а.с.99).
Згідно зі Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 16 грудня 1969 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_2 , 1950 року народження, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 20 травня 1974 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками позивачки (а.с.6).
За життя 24 травня 2004 року ОСОБА_2 уклав Заповіт, посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Гайдаржи І.Г., яким належний йому житловий будинок і все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів дружині ОСОБА_3 (а.с.12).
Із Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 29 листопада 2016 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що мати позивачки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вказаним відділом зроблено актовий запис №431 (а.с.10).
Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданим 09 листопада 1991 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області підтверджується, що позивачка 09 листопада 1991 року уклала шлюб зі ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.7).
15 жовтня 2024 року Саратським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким встановлено юридичний факт належності батькові позивачки ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №015113, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 26 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_7 , на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Татарбунарського району Одеської області від 22 грудня 2003 року №497/А-2003, а також встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-16).
Згідно з довідкою ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» №2196, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок садибного типу № 154, по АДРЕСА_1 не зареєстровано. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с.17).
На замовлення позивачки ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» 25 листопада 2025 року виготовило Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-26).
З матеріалів також вбачається, що 27 листопада 2025 року позивачка звернулася до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , однак, отримала відмову через відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який згідно з випискою з Погосподарської книги №11 належить ОСОБА_2 (а.с.11).
З матеріалів спадкової справи №396/2017, заведеної до майна ОСОБА_3 та наданої нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області на виконання ухвали суду від 18 грудня 2025 року, 28 листопада 2017 року ОСОБА_1 подала заяву в Саратську районну нотаріальну контору Одеської області про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.51).
Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50082620 слідує, що 30 листопада 2017 року Саратською районною державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 заведено Спадкову справу за №396/2017 та зареєстровано у реєстрі за №61651040 (а.с.55).
З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №50082573 від 30.11.2017 та № 50082589 від 30.11.2017 слідує, що станом на день їх формування спадкові справи до майна ОСОБА_3 не заводилися, свідоцтва про право на спадщину на їх підставі не видавалися, заповіти/ спадкові договори не укладалися (а.с.54).
13 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Саратської районної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право спадщину за законом, яку вона прийняла після смерті своєї матері ОСОБА_3 , а саме: земельну ділянку, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області, площею 4,35 га (Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №015113) та земельну ділянку, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області, площею 4,35 га (Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ОД №015114) (а.с.56).
Згідно з Довідкою №1138, виданою 13 листопада 2017 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_2 1950 р.н. на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований в АДРЕСА_1 та на день смерті крім нього зв вказаною адресою була зареєстрована дружина ОСОБА_3 (а.с.59).
Довідкою №1137, виданою 13 листопада 2017 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрованав АДРЕСА_1 та проживала по АДРЕСА_3 та на день смерті крім неї у будинку по АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб немає (а.с.59).
Довідками №№1139 та 1140 від 13 листопада 2017 року Дмитрівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області підтверджує зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зареєстрованою адресою проживання, у зв`язку зі смертю (а.с.60,61).
З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №80750138 від 08.04.2025 року та № 80750139 від 08.04.2025 року слідує, що станом на день їх формування спадкові справи до майна ОСОБА_2 не заводилися, свідоцтва про право на спадщину на їх підставі не видавалися, проте наявний запис про чинність заповіту, посвідченого 24.05.2004 року (а.с.89,89 зворот).
З матеріалів Спадкової справи також вбачається, що 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 отримала у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею - 4,351 гектара, в межах згідно з планом, належної спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №015114, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 26 лютого 2004 року на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 22 грудня 2003 року №497/А-2003 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1017 та зареєстрованого Татарбунарським районним управлінням юстиції Одеської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 вересня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 718974551250, номер відомостей про речове право:11071721, кадастровий номер земельної ділянки: 5125081900:01:001:1583 (а.с.95зворот).
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №421564372 від 08.04.2025 року вбачається, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5125081900:01:001:1583 площею 4,351 га зареєстроване за ОСОБА_3 (а.с.192).
Крім того, 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 отримала у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею - 4,351 гектара, 4,3510 га, в межах згідно з планом, належної на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №015113, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 26 лютого 2004 року на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 22 грудня 2003 року №497/А-2003 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1018, кадастровий номер земельної ділянки:5125081900:01:001:2915, що належало чоловікові спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.101).
Вищевказані Свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровані у Спадковому реєстрі за №№ 73911038, 73911223, що підтверджується Витягами зі Спадкового реєстру №80754550 та №80755103 від 08.04.2025 року (а.с.96,102).
Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , відмови від спадщини та свідоцтва про право власності на спадщину за законом чи за заповітом, видані на ім`я будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_1 , матеріали Спадкової справи не містять. 
Згідно з листом державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори №80/01-16 від 20.02.2026 року за результатами проведеної перевірки у Спадковому реєстрі , Спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася (а.с.49).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України)
Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. 
За змістом 4.18 Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.
Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дочка померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 - позивачка по справі ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом на майно, яке належало її матері за життя та, вчасно звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після матері, отримала у спадок дві земельні ділянки з кадастровими номерами 5125081900:01:001:2915 та 5125081900:01:001:1583, які належали спадкодавиці, та оформила їх на своє ім`я, зареєструвавши у встановленому законом порядку в Реєстрі речових прав.
Однак, у зв`язку з відмовою нотаріуса, була позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом та зареєструвати на своє ім`я житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , оскільки право власності на нього за життя мати, отримавши його у спадок після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , не зареєструвала через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, хоча від прийняття спадку не відмовлялася та проживала з ним разом до дня його смерті. Належність житлового будинку садибного типу на праві власності батькові позивачки підтверджено відомостями з Погосподарської книги. 
Відсутність реєстрації права власності на спадковий житловий будинок позбавляє ОСОБА_1 права оформити у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за законом із подальшим внесенням відомостей про право власності на своє ім`я до Державних реєстрів. Інші спадкоємці ОСОБА_2 про свій намір прийняти спадщину після його смерті не заявили, інформація про них в матеріалах спадкової справи та цивільної справи, що розглядається, відсутня.
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81,83,89,141,178,
191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 280-289, 352, 354- 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (рнокпп НОМЕР_6 ) право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відомості про учасників справи: 
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (рнокпп НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ).
Відповідач: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради (ЄДРПОУ 04527371, адреса місцезнаходження, вул. Лесі Українки, 18, м. Татарбунари Білгород-Дністровський район Одеська область, ел. пошта tat-miskarada@ukr.net ,тел. 380484432464).

Суддя О.А.Дем`янова