справа № 754/13387/24
головуючий у суді І інстанції Гринчак О.І.
провадження № 22-ц/824/812/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

02 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» - адвоката Руденка Костянтина Васильовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» (надалі по тексту - позивач, позичальник, кредитор, ТОВ «ФК«Процент») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі по тексту - відповідач, позичальник, боржник), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3600-2365-1 від 14 грудня 2023 року за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 36 750 грн за період з 13 січня 2024 року по 10 серпня 2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних), а також судові витрати у розмірі 3 028 грн та 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 3600-2365-1 від 14 грудня 2023 року між ТОВ «ФК«Процент» (торгова марка «Procent») та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн, строком на 365 днів (до 13 грудня 2024 року), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1 277,5% річних).
Позивач зазначає, що звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 13 січня 2024 року по 10 серпня 2024 року, позивач не вимагає та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року частково задоволено позов ТОВ «ФК «Процент».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором № 3600-2365-1 від 14 грудня 2023 року у сумі 25 175 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 6 850 грн 34 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 074 грн 28 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року, кредитний договір укладений 14 грудня 2023 року зі строком дії 365 днів, тобто до 13 грудня 2024 року. Отже, строк дії договору продовжується після набрання чинності вказаним Законом України. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосовано ставку 3,5 % в день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування, що не відповідає вимогам Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Процент» - адвокат Руденко К.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправомірно зменшено нараховані позивачем відсотків за кредитним договором, оскільки відповідно до пункту 9 частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. 
Таким чином, відповідно до статті 1056-1 ЦК України та статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору, на що суд першої інстанції увагу не звернув.
А також судом першої інстанції неправомірно зменшено витрати на професійну допомогу. 

Щодо правової позиції відповідача.
Станом на день ухвалення постанови апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.
За відомостями від 24 вересня 2024 року №119543615 Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА встановлено, що відповідач зареєстрований з 18 квітня 2006 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42).
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Апеляційний суд направляв на зареєстровану адресу відповідача повідомлення разом з копіями ухвали про призначення розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційної скарги та доданих до неї документів.
Відповідач кореспонденцію суду не отримав, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою», що підтверджується трекінгом АТ «Укрпошта» 0610272813437.
Таким чином, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасника справи про її розгляд.
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу.
Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за місцем реєстрації), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, апеляційний суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2023 року між ТОВ «ФК«Процент» (торгова марка «Procent») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3600-2365-1, який підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 615417.
Згідно з пунктами 1.1.-1.3. кредитного договору товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти в строки, визначені договором. 
Процентна ставка за користування кредитом становить - 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,5%) користування кредитом. 
Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. 
Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту у кінці строку користування згідно з додатком №1 до цього договору. 
Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 
Дата платежу процентів першого періоду - 13 січня 2024 року.
Кредитні кошти у розмірі 5 000 грн були перераховані відповідачу 14 грудня 2023 року, що підтверджується чеком від 14 грудня 2023 року та випискою з рахунку відповідача.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором, який наданий позивачем при поданні позовної заяви до суду. З вказаного розрахунку вбачається, що станом на 10 серпня 2024 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 36 750 грн за період з 13 січня 2024 року по 10 серпня 2024 року.
Так, розрахунком заборгованості підтверджується, що з 13 січня 2024 року по 10 серпня 2024 року. відповідачу нараховувались проценти за користування кредитом відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за процентною ставкою у розмірі 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних) та Графіку платежів. 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, вважає, що суд першої інстанції правильно не погодився з розрахунком позивача та здійснив правильний розрахунок заборгованості, з огляду на таке.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (надалі по тексту - Закон №3498-ІХ).
Цим законом доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
А також цим законом доповнено Закон України «Про споживче кредитування» пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: 
протягом перших 120 днів - 2,5 %; 
протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Встановивши, що кредитний договір укладений 14 грудня 2023 року зі строком дії 365 днів, тобто до 13 грудня 2024 року, отже, строк дії договору продовжується після набрання чинності Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, суд першої інстанції правильно здійснив розрахунок відсотків за користування кредитними коштами у розмір 25 175 грн:
- за період з 14 грудня 2023 року по 24 грудня 2023 року за ставкою 3,5 %, що становить 1 925 грн відповідно розрахунку (5 000 * 3,5/100 * 11);
- за період з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року за ставкою 2,5 %, що становить 15 000 грн відповідно розрахунку (5000*2,5/100 *120);
- за період з 23 квітня 2024 року по 10 серпня 2024 року за ставкою 1,5 %, що становить 8 250 грн відповідно розрахунку (5 000*1,5/100 * 110). 
Підсумовуючи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 25 175 грн, що становить 68,5% (25 175 грн/36 750 грн*100).

Щодо судових витрат
Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги обґрунтовано задоволені судом першої інстанції частково (68,5%), судові витрати відповідно до приписів статті 141 ЦПК України обґрунтовано стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі сумі 6 850 грн 34 коп. (10 000 грн *68,5%) та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 074 грн 28 коп. (3 028 грн *68,5%).

Таким чином, доводиапеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» - адвоката Руденка Костянтина Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська