П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8331/24	

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
11.02.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Крусяна А.В.
– Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10.07.2024 р. №1765 «Про застосування дисциплінарних стягнень до посадових осіб відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУ НП В Одеській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області з 10.07.2024 р.;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
10.01.2025 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області подано суду першої інстанції заяву про залишення позову без розгляду. В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що позивачем пропущено строк звернення з адміністративним позовом, встановлений частиною 4 статті 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», про скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.
21.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну предмету позову та просив суд:
визнати поважними причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду та поновити такий строк;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10.07.2024 р. №1765 «Про застосування дисциплінарних стягнень до посадових осіб відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУ НП В Одеській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1284/ос від 06.08.2024 р. в частині звільнення слідчого відділення Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 зі служби в поліції з 06.08.2024 р.;
поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області з 06.08.2024 р.
Зокрема, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду із вимогами про скасування наказів щодо застосування дисциплінарних стягнень, позивач зазначає, що оспорювані накази від 10.07.2024 №1765 та від 06.08.2024 №1284/ос ним одержано відповідно 05.08.2024 та 13.01.2025. При цьому, позивач вживав усіх необхідних заходів для отримання матеріалів службового розслідування та встановлення фактичних причин застосування дисциплінарних стягнень з метою реалізації звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач просить враховувати, що оспорювані накази містять лише стислий опис суті порушень службової дисципліни та не давали стороні позивача можливість оцінити доказову базу, на якій ґрунтуються висновки службового розслідування.
29.01.2025 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області подано суду першої інстанції заяву про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтуванням вказаних вимог зазначено, що з оспорюваним наказом №1765 о/с від 10.07.2024 позивач ознайомився 05.08.2024, тобто саме з цієї дати позивач фактично дізнався про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. З наказом №1284/ос від 06.08.2024 (про реалізацію дисциплінарного стягнення) позивач був обізнаний щонайменше з 28.08.2024, отримавши на адвокатський запит всі матеріали службового розслідування та витяг з цього наказу. Одночасно відповідач просить враховувати, що наказ №1284/ос від 06.08.2024 у день його видання був надісланий позивачеві засобами поштового зв`язку на адреси його місця проживання, зазначені в його особовій справі. Отже, позивач не був позбавлений можливості своєчасного звернення до суду, проте своїм правом на своєчасне оскарження рішень відповідача не скористався і подав адміністративний позов та заяву про зміну предмету позову із пропуском строку, встановленого статтею 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».
29.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну предмету позову та просив суд:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 10.07.2024 р. №1765 «Про застосування дисциплінарних стягнень до посадових осіб відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУ НП В Одеській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1284/ос від 06.08.2024 р. в частині звільнення слідчого відділення Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області Білоцерківця Богдана Олександровича зі служби в поліції з 06.08.2024 р.;
поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області з 10.07.2024 р.;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Звернення із цією заявою обґрунтовано помилковим не зазначенням у попередній заяві про зміну предмету позову вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з цим, позивач зазначає, що оспорюваний наказ від 06.08.2024 №1284/ос ним одержано на окремий адвокатський запит лише 13.01.2025. До цього часу ні позивач, ні його представник не одержували у будь-який спосіб примірник цього наказу.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.
Запропоновано позивачеві у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме: подати до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску, тобто такі, що об`єктивно, незалежно від волі позивача, унеможливили звернення до суду з дотриманням установленого строку, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.
Суд виходив з того, з урахуванням положень частин першої-третьої статті 30, частини четвертої статтею 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», позивач вважається таким, що ознайомлений з наказом про реалізацію дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади 11.08.2024, тому строк звернення із позовом про оскарження наказу завершився 26.08.2024. Однак, звернувшись із позовом 02.09.2024 та пропустивши установлений строк, позивачем не ставиться питання про поновлення строку та не зазначаються поважні причини пропуску строку.
06.02.2025 ОСОБА_1 на виконання вимог суду подав заяву, в якій просив визнати поважними причини пропуску строку на звернення до адміністративного суду.
Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач зазначив, що зі змістом наказу від 10.07.2024 №1765 він ознайомився лише 05.08.2024 після завершення стаціонарного лікування. При цьому, після вручення наказу позивач вжив невідкладних заходів для з`ясування фактичних причин застосування дисциплінарного стягнення та запитування усіх матеріалів службового розслідування. Отримавши матеріали службового розслідування 21.08.2024 на відповідний адвокатський запит, позивач розпочав підготовку своєї правової позиції та позовної заяви. З адміністративним позовом позивач звернувся 02.09.2024, тобто у межах установленого строку з моменту доведення змісту усіх матеріалів, що стосуються підстав застосування дисциплінарного стягнення згідно оспорюваного наказу. Акцентуючи увагу на тому, що позивач жодним чином не зволікав із захистом своїх прав та інтересів, просить визнати поважними причини пропуску строку звернення із адміністративним позовом.
Щодо наказу №1284/ос від 06.08.2024 зазначається, що лише 13.01.2025 цей наказ був одержаний позивачем засобами поштового зв`язку на відповідне звернення представника. До цього часу позивачеві не був вручений зазначений наказ у будь-який інший спосіб, у тому числі шляхом запрошення для ознайомлення з наказом.
06.02.2025 Головне управління Національної поліції в Одеській області подало заперечення на клопотання позивача, зазначивши, що адміністративний позов поданий з пропуском строку звернення до суду та без наведення жодних обґрунтованих доказів поважності пропуску строку звернення до суду.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області залишено без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що до правовідносин, які склались у цій справі, застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту у редакції Закону №2123-IX, згідно яких оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції особа може реалізувати у п`ятнадцятиденний термін з дня ознайомлення із відповідним наказом. У спірному випадку, наказ по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення доведений позивачеві 06.08.2024 шляхом надсилання засобами поштового. З урахуванням положень статті 30 Дисциплінарного статуту у редакції Закону №2123-IX, відповідний наказ по особовому складу доведений позивачеві з 11.08.2024, однак із цим адміністративним позовом він звернувся лише 02.09.2024, тобто із пропуском строку, встановленого статтею 31 Дисциплінарного статуту у редакції Закону №2123-IX.
Суд визнав необґрунтованими посилання позивача на необхідність збору доказової бази (матеріалів службового розслідування) з метою належного захисту, як поважна причина пропуску строку, адже такі обставини не змінюють моменту, з якого позивач повинен був дізнатися чи дізнався про порушення своїх прав щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, а може свідчити про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку на звернення до суду. В контексті наведеного, суд зауважив на тому, що позивач чи його представник міг звернутися до суду із цим позовом вчасно та заявити клопотання про витребування у відповідача матеріали службового розслідування, у тому числі, отримавши відповідні докази вже після подання позовної заяви, позивач вправі змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог тощо. Отже, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з вказаним позовом у встановлені строки.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, помилково залишено поза увагою відсутність у позивача можливості на належний судовий захист без наявності в його розпорядженні всіх матеріалів службового розслідування, тобто матеріалів, що за висновком відповідача підтверджують правопорушення у службовій діяльності поліцейського. При цьому, позивач діяв послідовно, за відсутності невиправданих зволікань, тому пропуск строку, встановленого статтею 31 Дисциплінарного статуту для звернення до суду, відбувся з поважних причин.
Одночасному врахуванню підлягає й та обставина, що оспорюваний наказ по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення доведений позивачеві лише у січні 2025 року за окремим зверненням. Матеріали ж адміністративної справи не містять належних і допустимих доказів вручення позивачеві цього оспорюваного наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Одеській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.
У додаткових поясненнях апелянт підтримує свою правову позицію, у тому числі стосовно помилковості висновків ГУНП про правопорушення позивача під час проходження служби.
У додаткових поясненнях Головне управління Національної поліції в Одеській області підтримує свою правову позицію та наполягає на залишенні позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем процесуального строку.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Виходячи з обставин цієї справи, апеляційний суд враховує, що предметом спору у цій справі є протиправність наказу ГУНП про застосування до позивача (поліцейського) дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Поряд з цим, відповідно до частини 4 статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Дисциплінарний статут Національної поліції України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції в період дії на всій території України воєнного стану.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 28 березня 2024 року у справі №420/22052/23, від 08 лютого 2023 року у справі №120/7567/22, від 31 жовтня 2023 року у справі №400/5692/22, від 31 жовтня 2023 року у справі №340/4394/22, від 30 листопада 2023 року у справі №500/1224/23.
Слід також враховувати, що відповідно до положень статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.
Одночасно, згідно наявної в матеріалах справи розписки, копію наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції від 10.07.2024 №1765 позивач отримав 05 серпня 2025 року.
Наказ від 06.08.2024 №1284о/с про звільнення зі служби в поліції (у зв`язку з реалізацією відповідного дисциплінарного стягнення) позивачеві, у зв`язку із не виходом останнього на службу, доведено засобами поштового зв`язку. Так, згідно наявних в матеріалах справи листів від 06.08.2024 №9/10814, №9/10815 та квитанцій АТ «УКРПОШТА» позивачеві 06 серпня 2024 року направлено, зокрема, копію цього оспорюваного наказу від 06.08.2024 №1284о/с на адресу місця проживання.
Отже, в силу приписів статті 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України позивач вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, з 11 серпня 2024.
Однак, із цим адміністративним позовом, з урахуванням заяв про зміну предмету позову, позивач звернувся лише 02 вересня 2024, тобто поза межами строку, встановленого частиною 4 статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Слід ураховувати, що відповідно до вищенаведених норм Дисциплінарного статуту Національної поліції України надсилання позивачеві наказу по особовому складу про виконання дисциплінарного стягнення засобами поштового зв`язку свідчить про дотримання ГУНП установленої процедури та належне доведення поліцейському відповідної інформації.
Слід також враховувати, що прийняття Закону №2123-ІХ та доповнення Дисциплінарного статуту розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану», зокрема щодо встановлення скорочених строків на оскарження дисциплінарного стягнення, має на меті оптимізувати діяльність поліції, у тому числі, під час дії режиму воєнного стану, та врегулювати питання діяльності поліції передусім в умовах воєнного стану. Тобто, внесення відповідних змін до Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту спрямовані на забезпечення діяльності поліції та ефективного виконання нею завдань в умовах воєнного стану, а також задля швидкого та оперативного реагування на дії (бездіяльність) поліцейського, у разі кваліфікування їх як такі, що можуть виразитися у грубому порушенні службової дисципліни в умовах посиленого варіанту службової діяльності та (або) підриву авторитету Національної поліції України в цілому
У контексті спірного питання (щодо дотримання позивачем строків звернення до суду), слід зазначити, що звернення позивача до адвоката за наданням правової допомоги та не ознайомлення із матеріалами службового розслідування позивачем чи його представником, не змінює моменту, з якого особа повинна була дізнатися чи дізналась про порушення своїх прав щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби. Такі обставини лише свідчать про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку на звернення до суду.
Поряд з цим, позивач чи його представник міг звернутися до суду із цим позовом вчасно та заявити клопотання про витребування у відповідача матеріали службового розслідування. Крім того, отримавши відповідні докази вже після подання позовної заяви, позивач вправі змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог тощо. Маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, позивач чи його представник, не міг не усвідомлювати, що зволікання зі зверненням до суду із позовною заявою, невчинення ним дій щодо оскарження спірних наказів відповідача, призведе до порушення строків, встановлених Дисциплінарним статутом та наслідків, визначених КАС України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2024 року у справі №380/7611/23.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають виключно суб`єктивний характер, не підтверджують наявність обставин, які позбавляли останнього можливості звернутись до суду з вказаним позовом у встановлені строки.
Отже, позивачем не наведено та судом не встановлено поважні причини пропуску строку звернення із цим позовом, або наявність у позивача об`єктивних обставин, які завдали перешкод у своєчасному зверненні до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відтак, з огляду на положення статей 123, 240 КАС України, обставини справи свідчать про необхідність залишення адміністративного позову без розгляду.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: А.В. Крусян 

О.В. Яковлєв