ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10379/25 Суддя першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
при секретарі - Масловській К.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа - Державна установа «Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти», про визнання протиправним та нечинним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач, МОН України), третя особа - Державна установа «Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти» (далі - третя особа, ДУ «Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти»), в якому просив:
- визнати протиправним та нечинним наказ МОН України від 25.11.2024 №1658, яким затверджено графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році;
- скасувати наказ МОН України від 25.11.2024 №1658, яким затверджено графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році;
- зобов`язати МОН України забезпечити проведення атестації здобувачів вищої освіти за спеціальностями, визначеними Переліком спеціальностей у сфері відповідальності Міністерства освіти і науки України, за якими атестація здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях здійснюється у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту, виключно вимогам освітньої програми закладу вищої освіти.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спірний у цій справі наказ не належить до нормативно-правових актів, а відтак не підлягає державній реєстрації з огляду на організаційно-розпорядчу природу, спрямування на забезпечення виконання рішень вищестоящих органів влади та не відсутність у ньому нових правових норм. Суд підкреслив, що положеннями Порядку атестації здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2021 №497, не передбачено обов`язку із створення робочих груп, фахових, апеляційних чи інших комісій, не встановлено вказівку із обов`язкового затвердження у межах конкретного наказу строків розроблення завдань, порядку роботи апеляційної комісії, механізму громадського спостереження та інших положень, пов`язаних з організацією іспиту, а також не обмежено повноваженням відповідальний державний орган у виборі форми нормативного регулювання зазначених питань. Суд наголосив, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спорів щодо оскарження результатів єдиного державного кваліфікаційного іспиту, а відтак позивач не позбавлений права оспорити такі у судовому порядку. Окремо суд зауважив, що проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту ДУ «Науково-методичний центр вищої освіти та фахової передвищої освіти» охоплюється її статутною діяльністю, а тому спірним наказом не надано третій особі будь-яких додаткових повноважень. Крім того, суд вказав на те, що незгода позивача з визначенням вартості оплати та проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту не свідчить про протиправність спірного у цій справі наказу, адже він ці питання не регулює. Окрім іншого суд підкреслив, що при прийнятті спірного наказу МОН України було забезпечено проведення громадського обговорення його проєкту, а заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми розробляє навчальний плат самостійно. З приводу доводів позивача про те, що у законодавстві про вищу освіту відсутні положення щодо відображення результатів єдиного державного кваліфікаційного іспиту у дипломі європейського зразка, суд зазначив, що такі обставини не свідчать про протиправність спірного наказу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано порушення відповідачем при прийнятті спірного наказу Порядку №497, відсутність затверджених умов проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та критеріїв оцінювання результатів, а також незабезпечення врахування МОН України у Порядку №497 рекомендацій щодо складання іспиту особами з інвалідністю та особливими освітніми проблемами. Наголошує на тому, що результати єдиного державного кваліфікаційного іспиту відображаються у диплому європейського зразка на підставі листа заступника міністра освіти, а не на підставі чинного законодавства. Підкреслює, що обчислена вартість складання єдиного державного кваліфікаційного іспиту не відповідає вимогам чинного законодавства, що було залишено поза увагою суду. Крім іншого, стверджує про порушення судом першої інстанції порядку розгляду цієї справи, щодо якої встановлені заборона з розгляду її у порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу МОН України просить відмовити в її задоволенні.
Свою позицію обґрунтовує тим, що всупереч доводів позивача спірний наказ не підлягав державній реєстрації, що підтверджується листом Міністерства юстиції України, кваліфікаційний іспит є обов`язковим компонентом індивідуального навчального плану, а тому неуспішне його складання є підставою для відрахування здобувача вищої освіти, проект положення про умови проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту були розміщенні для громадського обговорення, однак у подальшому виникла потреба в його доопрацюванні у зв`язку із законодавчими змінами, вартість єдиного державного кваліфікаційного іспиту розрахована у відповідності до вимог чинного законодавства, а освітні програми самостійно розробляють і затверджують заклади вищої освіти.
У відзиві на апеляційну скаргу ДУ «Науково-методичний центр вищої та фахової передвищої освіти» просить відмовити в її задоволенні та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що спірний наказ взагалі не впливає на права та обов`язки позивача, у тому числі з підстав, що вже був реалізований. Наголошує, що доводи апелянта про неправильне обчислення вартості єдиного державного кваліфікаційного іспиту є безпідставними, оскільки зводяться лише до цитування загальний бухгалтерських термінів. Окремо підкреслює, що рішення суду не повинно порушувати права необмеженого кола осіб, особливо у сфері освіти.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31.03.2026.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, від позивача та третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, відповідно до статті 57-1 Закону України «Про освіту», абзацу третього частини другої статті 6, абзаців третього, п`ятого частини першої статті 45 Закону України «Про вищу освіту», пунктів 3, 4, абзацу першого пункту 10 Порядку атестації здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 19.05.2021 №497, наказу Міністерства освіти і науки України від 17.11.2023 №1420 «Про визначення Державної установи «Науково-методичний центр вищої та фахової передвищої освіти» установою, що проводить єдиний державний кваліфікаційний іспит за окремими спеціальностями», з метою забезпечення організації і проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту за спеціальностями у сфері відповідальності Міністерства освіти і науки України, відповідачем прийнято наказ від 25.11.2024 №1658 «Про проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році» (далі - Наказ №1658), пунктами 1-4 якого приписано:
1. Затвердити такі, що додаються:
1) графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту в 2025 році (далі - Графік);
2) вимоги до використання приміщень закладів освіти для проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту.
2. Директорату фахової передвищої, вищої освіти Міністерства освіти і науки України (Шаров О.) забезпечити організаційно-методичну підтримку та нормативно-правовий супровід проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту в 2025 році.
3. Державній установі «Науково-методичний центр вищої та фахової передвищої освіти» (Іщенко Т.) забезпечити проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту за окремими спеціальностями згідно з Порядком атестації здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 травня 2021 року № 497, та Графіком.
4. Керівникам закладів освіти, які здійснюють підготовку здобувачів освіти відповідних спеціальностей і рівнів освіти:
поінформувати здобувачів всіх форм здобуття освіти відповідних спеціальностей і рівнів освіти останнього року навчання (далі - здобувачі) щодо проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту відповідно до Графіка;
забезпечити участь здобувачів у складанні єдиного державного кваліфікаційного іспиту;
облаштувати аудиторії відповідно до вимог до використання приміщень закладів освіти для проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту;
забезпечити ідентифікацію здобувачів та належний контроль за умовами проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту із дотриманням законодавства України в частині забезпечення заходів безпеки, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану в Україні.
Позивач, вважаючи наказ МОН України від 25.11.2024 №1658, яким затверджено графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році, протиправним, нечинним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з цим позовом до суду. 
Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. 117 Конституції України, ст. ст. 3, 68 Закону України «Про освіту» (далі - Закон про освіту), ст. ст. 1, 3, 5, 6, 12 Закону України «Про вищу освіту» (далі - Закон про вищу освіту), ст. ст. 21, 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Указу Президента України від 03.10.1992 №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (далі - Указ №493/92), Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 (далі - Положення №731), Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (далі - Положення №630), Порядку атестації здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2021 №497 (далі - Порядок №497), Положення про апеляційну комісію єдиного державного кваліфікаційного іспиту, затвердженого наказом МОН України від 29.04.2025 №646 (далі - Положення №646), суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки у ході розгляду справи не підтверджено протиправність спірного Наказу №1658, а частина визначених позивачем підстав позову не стосується предмета спору.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти, регулює Закон про освіту (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 3 указаного Закону кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.
В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної, фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
Закон про вищу освіту (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону про вищу освіту наведено визначення вищої освіти, за яким це сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 5 Закону про вищу освіту підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
Відповідно до ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 6 Закону про вищу освіту атестація - це встановлення відповідності результатів навчання (наукової або творчої роботи) здобувачів вищої освіти вимогам освітньої програми та/або вимогам програми єдиного державного кваліфікаційного іспиту. 
Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.
Таким чином, присудженням певного ступеня вищої освіти завершується здобуття вищої освіти за одним із ступенів, передбачених положеннями ч. 2 ст. 5 Закону про вищу освіту.
Згідно із ст. 3 Закону про вищу освіту державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 затверджено Положення про Міністерство освіти і науки України.
Відповідно до п.п. 1-2 Положення №630 Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
МОН у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно із п. 3 Положення №630 основними завданнями МОН є:
1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності та інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій;
2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Відповідно до п. 4 Положення №630 МОН відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції; здійснює нормативно-правове регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності; створює умови для здобуття громадянами дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, спеціалізованої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої і вищої освіти, інклюзивного навчання, освіти дорослих, у тому числі післядипломної освіти, наукових ступенів та вчених звань; здійснює нормативно-правове та навчально-методичне забезпечення функціонування закладів освіти, організовує і здійснює наукове та методичне забезпечення освіти у межах, визначених спеціальними законами.
Згідно з п. 8 Положення №630 МОН в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.
Як було встановлено раніше, з метою забезпечення організації і проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту за спеціальностями у сфері відповідальності Міністерства освіти і науки України відповідачем прийнято Наказ №1658, який, згідно з листом Міністерства юстиції України від 15.04.2025 №54350/К-8673/10.1.1 є актом, спрямованим на виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень Міністерства освіти і науки України, що не має нових правових норм, та відповідно до підпунктів «д», «е» пункту 5 Положення № 731, державній реєстрації не підлягає.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції про правомірність спірного Наказу №1658 через призму доводів апеляційної скарги та мотивів відзивів на неї, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Питання атестації здобувачів вищої освіти регламентовані статтею 6 Закону про вищу освіту, якою визначено можливість здійснення атестації здобувачів ступеня магістра у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту за спеціальностями та у порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 12 Закону про вищу освіту управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема, Кабінетом Міністрів України, який в силу частини другої цієї ж статті через систему органів виконавчої влади: забезпечує реалізацію державної політики у сфері вищої освіти; організовує розроблення, затверджує та забезпечує виконання загальнодержавних програм розвитку сфери вищої освіти; забезпечує розроблення і здійснення заходів щодо створення матеріально-технічної бази та інших умов, необхідних для розвитку вищої освіти; видає у межах своїх повноважень нормативно-правові акти з питань вищої освіти; безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів вищої освіти державної форми власності; створює дієві механізми реалізації передбачених цим Законом прав закладів вищої освіти, наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників та осіб, які навчаються у закладах вищої освіти; забезпечує широку участь незалежних експертів і представників громадськості, роботодавців та осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, у підготовці та прийнятті проектів нормативно-правових актів та інших рішень, що стосуються регулювання взаємодії складових системи вищої освіти та її функціонування в цілому; встановлює особливі умови підготовки фахівців за пріоритетними високотехнологічними напрямами відповідно до державних цільових програм; забезпечує здійснення контролю за дотриманням законодавства про вищу освіту; забезпечує здійснення контролю за дотриманням встановлених цим Законом обмежень при затвердженні складу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Приписи ч. 1 ст. 21 указаного Закону визначають, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.
Колегією суддів враховується, що за змістом ст. 6 Закону про вищу освіту атестація осіб на першому (бакалаврському) та/або другому (магістерському) рівнях вищої освіти може включати єдиний державний кваліфікаційний іспит, що проводиться за спеціальностями та в порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.
Отже, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями встановлювати порядок проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту (далі - ЄДКІ) та визначати спеціальності, за якими буде проводитися іспит.
Як було встановлено вище, Наказ №1658, яким затверджено графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році, був прийнятий, серед іншого, на виконання пунктів 3, 4, абзацу першого пункту 10 Порядку №497.
Згідно з п. 1 Порядку №497 цей Порядок визначає організаційні засади проведення атестації здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту.
Відповідно до п. п. 13 - 14 Порядку №497 зміст завдань, етапи, місце проведення кваліфікаційного іспиту повинні відповідати його програмі, затвердженій відповідальними державними органами. Для формування методичного забезпечення, організації і проведення кваліфікаційного іспиту за спеціальністю/групою спеціальностей відповідальними державними органами можуть утворюватися робочі групи, фахові, апеляційні та інші комісії.
Умови проведення, строки розроблення завдань та критерії оцінювання результатів кваліфікаційного іспиту за спеціальністю/групою спеціальностей, норми оплати праці фахівців, які залучені до розроблення та рецензування завдань кваліфікаційного іспиту, затверджуються відповідальними державними органами.
При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, п. 13 Порядку №497 не передбачено обов`язку створення робочих груп, фахових, апеляційних чи інших комісій. Відповідальний державний орган має право самостійно приймати рішення щодо доцільності їх утворення, визначаючи потребу, склад та повноваження таких органів у межах власної компетенції.
Водночас, відповідно до п. п. 3, 4 абз. 1 п. 10 Порядку №497 атестація здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі кваліфікаційного іспиту здійснюється за спеціальностями, визначеними переліком спеціальностей, за якими атестація здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях здійснюється у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту (далі - перелік), затвердженим цією постановою.
За організацію і проведення кваліфікаційного іспиту за спеціальностями відповідають визначені у переліку державні органи, до сфери управління яких належать заклади вищої освіти та/або які відповідають за формування та реалізацію державної політики у відповідній сфері (далі - відповідальні державні органи).
Відповідальні державні органи визначають для проведення кваліфікаційного іспиту Український центр оцінювання якості освіти, державну організацію «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» або інші установи (організації, заклади), що належать до сфери управління таких органів.
Як свідчать матеріали справи, приймаючи спірний Наказ №1658, відповідач визначив графік проведення ЄДКІ в 2025 році, вимоги до використання приміщень закладів освіти для проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту, а також установу, на яку покладено функції щодо забезпечення проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту за окремими спеціальностями згідно з Порядком №497, та Графіком.
У свою чергу, Порядок №497 не містить імперативних приписів щодо обов`язкового затвердження у межах конкретного наказу (оскаржуваного наказу) строків розроблення завдань, порядку роботи апеляційної комісії, механізму громадського спостереження за проведенням ЄДКІ чи будь-яких інших положень, пов`язаних з організацією іспиту.
Крім того, аналіз змісту Порядку №497 дає підстави для висновку, що він не обмежує повноваженнями відповідальний державний орган у виборі форми нормативного врегулювання зазначених питань.
Окрім того, відповідач не позбавлений права розробити та затвердити окремими нормативно-правовими актами положення, які визначають умови проведення ЄДКІ, строки підготовки завдань, порядок роботи апеляційної комісії та механізм громадського спостереження, з метою необхідності належної організації іспиту.
Щодо аргументів апеляційної скарги про те, що МОН України проігноровано рекомендації Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини і питання щодо складання ЄДКІ особами з інвалідністю та особливими освітніми потребами не вирішено, колегія суддів зазначає, указані питання перебувають поза межами регулювання Наказу №1658, адже омбудсмен висловлював зауваження до Порядку №497, який затверджувався Кабінетом Міністрів України, а не МОН України.
З приводу посилання позивача на позбавлення його права, передбаченого ст. 55 Конституції України, на оскарження результатів ЄДКІ, колегія суддів зазначає, що такі аргументи є безпідставними з огляду на те, що положення ст. 55 Основного Закону України гарантують кожному право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб саме в судовому порядку, а не в досудовому.
До того ж, як правильно зауважив суд першої інстанції, положеннями чинного законодавства України не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спорів щодо оскарження результатів ЄДКІ, зокрема, відсутня норма, яка б прямо зобов`язувала одну із сторін спору проходити стадію досудового врегулювання перед зверненням до суду.
Таким чином, позивач наділений правом оскаржити результати ЄДКІ до суду без необхідності оскарження результатів такого іспиту в досудовому порядку.
Водночас, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що МОН України 29.04.2025 було прийнято наказ №646 «Про затвердження Положення про апеляційну комісію єдиного державного кваліфікаційного іспиту», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.06.2025 за №877/44283. Указаним Положенням №646 визначено основні функції апеляційної комісії єдиного державного кваліфікаційного іспиту при оскарженні результатів ЄДКІ у досудовому порядку.
З приводу посилання позивача на помилковість висновків суду першої інстанції про можливість оспорення результатів ЄДКІ у судовому порядку, адже рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 у справі №160/19176/25, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026, відмовлено у задоволенні позову щодо оскарження результатів ЄДКІ, колегія суддів зазначає, що, по-перше, обставини кожної справи є різними і висновки суду у справі №160/19176/25, яка у касаційному порядку не переглядалася, не можуть стосуватися необмеженого кола осіб, по-друге, право на оскарження результатів ЄДКІ у судовому порядку помилково ототожнюється позивачем з безумовним задоволенням позову. Більше того, всупереч твердження апелянта, право на оскарження у судовому порядку результатів ЄДКІ не потребує окремного закріплення у процесуальному законодавстві, оскільки таке право гарантується згаданою вище ст. 55 Конституції України.
Щодо повноважень у ДУ «Науково-методичний центр вищої та фахової передвищої освіти» на проведення ЄДКІ за окремими спеціальностями згідно з Порядком №497 та Графіком, колегія суддів вважає за необхідне зазначає таке.
Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.11.2023 №1420 (далі - Наказ №1420), який наразі є чинним, визначено Державну установу «Науково-методичний центр вищої та фахової передвищої освіти» установою, що проводить Єдиний державний кваліфікаційний іспит.
Пунктом 3.4 Статуту Державної установи «Науково-методичний центр вищої та фахової передвищої освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 23.05.2019 №711 (далі - Статут НМЦ ВФПО), закріплено, що відповідно до визначених основних завдань діяльності Центру на нього покладено такі функції, зокрема:
- методичне забезпечення проведення процедур моніторингу якості освіти;
- проведення експертно-оцінювального заміру результатів навчання з використанням сучасних інформаційно-комунікаційних технологій;
- здійснення інших видів діяльності, які відповідають основній меті та завданням Центру та не суперечать чинному законодавству України тощо.
На переконання колегії суддів, як правильно зазначено судом першої інстанції, поняття «проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту» є за своїм змістом більш вужчим порівняно з обсягом цивільної дієздатності, закріпленої Статутом НМЦ ВФПО, та не може тлумачитися як надання відповідачем третій особі будь-яких додаткових повноважень, що виходять за межі тих, які визначені пунктом 3.4 Статуту
Щодо визначення розміру оплати за проведення ЄДКІ відповідно до оскаржуваного Наказу №1658, судова колегія зазначає таке.
Згідно з пунктом 17 Порядку №497 видатки на розроблення завдань, організацію та проведення кваліфікаційного іспиту здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, передбачених відповідальним державним органам, та з інших джерел, не заборонених законодавством.
Фінансування проведення кваліфікаційного іспиту для осіб, що здобувають ступінь фахової передвищої або вищої освіти за державним (регіональним) замовленням, здійснюється в межах видатків відповідного бюджету.
Видатки на проведення кваліфікаційного іспиту осіб, які здобувають ступінь фахової передвищої освіти та ступені вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб, включаються у вартість здобуття освіти.
Як зазначено відповідачем та третьою особою, вартість складання ЄДКІ на одну особу розрахована відповідно до Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі 135 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.05.2012 №568 зі змінами, яка затверджена у формі калькуляції директором Державної установи «Науково-методичний центр вищої та фахової передвищої освіти».
При цьому, на переконання колегії суддів, посилання позивача на необґрунтованість визначення вартості оплати за проведення ЄДКІ не свідчить про протиправність Наказу №1658, який є предметом оскарження у цій справі, оскільки цей наказ не встановлює порядок розрахунку чи розмір вартості складання іспиту для однієї особи, а лише визначає графік проведення ЄДКІ в 2025 році, передбачає вимоги до використання приміщень закладів освіти для проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту, а також визначає установу, на яку покладено функції щодо забезпечення проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту за окремими спеціальностями.
Щодо освітніх програм закладу освіти колегія суддів зазначає, що відповідно до п. п. 11-12 Порядку №497 програми кваліфікаційного іспиту розробляються за спеціальністю/групою спеціальностей та відповідним рівнем освіти на основі стандартів фахової передвищої, вищої освіти відповідного рівня та спеціальності або за акредитованими в установленому законодавством порядку освітніми та освітньо-професійними програмами.
Програми можуть розроблятися відповідальними державними органами або за їх рішенням - науково-методичними комісіями Науково-методичної ради МОН, спеціально утвореними робочими групами, закладами вищої освіти, іншими юридичними особами.
Програма кваліфікаційного іспиту затверджується відповідальними державними органами та оприлюднюється на офіційних веб-сайтах державного органу та закладів освіти, які здійснюють підготовку фахівців за такою спеціальністю та рівнем освіти (крім інформації з обмеженим доступом), не пізніше ніж за шість місяців до проведення кваліфікаційного іспиту.
При цьому, як вже було зазначено вище, п. 13 Порядку №497 передбачено, що зміст завдань, етапи, місце проведення кваліфікаційного іспиту повинні відповідати його програмі, затвердженій відповідальними державними органами. Для формування методичного забезпечення, організації і проведення кваліфікаційного іспиту за спеціальністю/групою спеціальностей відповідальними державними органами можуть утворюватися робочі групи, фахові, апеляційні та інші комісії.
Умови проведення, строки розроблення завдань та критерії оцінювання результатів кваліфікаційного іспиту за спеціальністю/групою спеціальностей, норми оплати праці фахівців, які залучені до розроблення та рецензування завдань кваліфікаційного іспиту, затверджуються відповідальними державними органами.
Викладене, як правильно підкреслив суд першої інстанції, свідчить, що заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми розробляє начальний план, визначає перелік та обсяг освітніх компонентів, їх логічну послідовність, форми організації освітнього процесу, види та обсяг навчальних занять, графік навчального процесу, форми поточного і підсумкового контролю, що забезпечують досягнення здобувачем відповідного ступеня вищої освіти програмних результатів навчання.
Тобто, саме на заклади освіти покладено обов`язок проводити свої локальні акти, в тому числі навчальні плани, у відповідність до законодавчих вимог, а питання щодо внесення змін до індивідуальних планів та включення в них нововведеного підсумкового контролю покладено саме на заклади освіти та є їх беззаперечним обов`язком.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №640/12683/19.
Відтак, суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача про те, що під час розроблення проєктів програм ЄДКІ, відповідачем не було враховано специфіку окремих спеціальностей (з урахуванням програми навчання відповідного вищого навчального закладу). 
Щодо посилання апелянта на ненадання судом першої інстанції належної оцінки тому, що у законодавстві про вищу освіту відсутні положення щодо відображення результатів ЄДКІ в дипломі європейського зразка, колегія суддів зазначає, що відповідне питання не охоплюється предметом Наказу №1658, яким, як було неодноразово підкреслено вище, затверджено графік проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту у 2025 році.
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що справа безпідставно розглянута у порядку письмового провадження та всупереч ст. ст. 264, 264 КАС України колегія суддів оцінює критично.
Так, судом першої інстанції проведено підготовче засідання у справі, яке ухвалою від 26.05.2025 закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 11.06.2025. У подальшому, враховуючи, що у судове засідання 11.06.2025 сторони не з`явилися, суд першої інстанції ухвалив продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 9 ст. 205 КАС України, що свідчить про безпідставність доводів апелянта про порушення судом першої інстанції порядку розгляду цієї справи. До того ж норми ст. ст. 264, 265 КАС України, на які посилається апелянт, не містять заборони ухвалення рішення по суті позовних вимог у цій категорії справ у порядку письмового провадження.
Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення виготовлено 31 березня 2026 року.