ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 461/1074/25
провадження № 61-16420св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
заявник -      ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, 
розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року у складі судді Романюка В. Ф. та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви 
В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою провстановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
В обґрунтування заяви посилався на те, що він звернувся до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання висновку щодо призначення його опікуном свого двоюрідного брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю першої групи, підгрупи «Б».
Інвалідність встановлена психіатричною МСЕК № 2. 
Однак, районна адміністрація відмовила у наданні такого висновку, вказавши на наявність невідповідностей у документах заявника та його двоюрідного брата, а саме через різне написання імені та по батькові матері заявника та матері   ОСОБА_3 , які є рідними сестрами. 
Посилаючись на викладені обставини, заявник просив суд встановити факт, що він, ОСОБА_1 , є двоюрідним братом ОСОБА_3 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт родинних відносин, а саме, що   ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є двоюрідним братом     ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, щофакт наявності родинних відносин між заявником та      ОСОБА_3 підтверджено належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Личаківська районна адміністраціяЛьвівської міської ради звернулась до суду з апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду в цій частині при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
26 грудня 2025 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

29 січня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 04 березня 1972 року серії    НОМЕР_3 заявник  ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . У графі «мати» вказано: ОСОБА_4 , у графі «батько» вказано: ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про народження від 05 листопада 1971 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . У графі «мати» вказано: ОСОБА_6 , у графі «батько» вказано: ОСОБА_7 .
Відповідно до свідоцтва про народження від 30 вересня 1964 року ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , де у графі «батько» вказано: ОСОБА_9 , у графі «мати» вказано: ОСОБА_10 .
Згідно з свідоцтвом про народження від травня 1953 року ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . У графі «батько» вказано: ОСОБА_12 , у графі «мати» вказано: ОСОБА_10 .
Відповідно до свідоцтва про смерть від 19 серпня 2002 року ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно з свідоцтвом про смерть від 24 грудня 1985 року ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 30 червня 1978 року серії НОМЕР_5 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано 15 березня 1978 року, після розірвання шлюбу присвоєно прізвище - « ОСОБА_8 ».
Відповідно до повторного свідоцтва про смерть від 09 серпня 2019 року серії НОМЕР_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .
З свідоцтва про укладення шлюбу від 24 жовтня 1987 року серії НОМЕР_7 вбачається, що 24 жовтня 1987 року ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , одружився з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , а після одруження їм присвоєно прізвище - « ОСОБА_8 ».
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 29 березня 2002 року шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_8 розірвано 29 березня 2002 року і після розірвання шлюбу залишено прізвище - « ОСОБА_8 ».
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 16 жовтня 2020 року серія НОМЕР_8 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , померла ІНФОРМАЦІЯ_12 .
З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 вбачається: ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Львові; 25 квітня 1964 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 ; місце проживання її зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до інформації у свідоцтві про розірвання шлюбу від 20 жовтня 1983 року ОСОБА_5 розірвав шлюб з ОСОБА_4 20 жовтня 1983 року та після розірвання шлюбу їй залишено прізвище - « ОСОБА_4 ».
Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 05 липня 2006 року серії № НОМЕР_10 ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_3 . Також співвласником цієї квартири є заявник ОСОБА_1 . 
Згідно інформації з будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 зареєстрована за цією адресою разом із заявником. 
Під час розгляду справи судом першої інстанції в судовому засіданні в якості свідка була допитана  ОСОБА_4 , яка є матір`ю заявника та сестрою матері    ОСОБА_3 , та яка підтвердила суду, що заявник та     ОСОБА_3 є двоюрідними братами. 
Згідно з довідкою міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК № 2 Серії ЛВА-1 № 382617 від 25 червня 2008 року ОСОБА_3 є особою з інвалідністю першої групи, підгрупа «Б». 

06 січня 2025 року ОСОБА_1 звертався до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про призначенні його опікуном ОСОБА_3 , однак районна адміністрація листом від 14 січня 2025 року вих. № 33-вих-4760, посилаючись на розбіжності у наданих документах, у задоволенні цієї заяви відмовила з підстав неможливості встановити факт родинних відносин заявника із ОСОБА_3 .
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Пунктом 1 частини першої вказаної статті передбачено, що суд розглядає справу про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа, відповідно до вимог статті 318 ЦПК України, вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.
Таким чином, закон надає суду право встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій, установивши, що підставою для відмови заявнику у призначенні його опікуном ОСОБА_3 . Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради зазначено про неможливість встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 із ОСОБА_3 через наявні розбіжності у документах, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення заяви про призначення опікуном, дійшли правильного висновку, що факт, який просить встановити заявник, може породжувати юридичні наслідки у вигляді призначення його опікуном свого двоюрідного брата. Тобто від встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 із ОСОБА_3 залежить виникнення, зміна або припинення прав заявника.

Разом із тим, дослідивши наявні докази, повно встановивши обставини справи, суди дійшли висновку, що заявником належними та допустимими доказами доведено факт того, що він є двоюрідним братом  ОСОБА_3 , оскільки їх матері є рідними сестрами. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили заяву   ОСОБА_1 провстановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цими судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального 
і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 403, 410, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуЛичаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко 

А. Ю. Зайцев 

М. Ю. Тітов