Справа № 161/596/26  Провадження №33/802/312/26 	Головуючий у 1 інстанції:Ковтуненко В. В. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року         місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Стасюка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Стасюка О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , місце роботи невідоме, громадянина України, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КпАП України, і піддано його адміністративному стягненню в вигляді накладення адміністративного штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 34 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк три роки.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і піддано його адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.
На підставі статті 36 КпАП України ОСОБА_1 піддано остаточному адміністративному стягненню в межах санкції ч. 4 ст. 130 КпАП України – у вигляді адміністративного штрафу у розмірі у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 34 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк три роки. 
Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Відповідно до постанови ОСОБА_1 01 січня 2026 року о 08.00 годині по вулиці Пінській, 5, в місті Луцьк, Волинської області, керував транспортним засобом «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності маневру та допустив виїзд за межі проїзної частини та частково з`їхав в річку Сапалаївку. При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушено п.10.9. ПДР України.
Крім того, 01 січня 2026 року о 16.05 годині ОСОБА_1 , по вулиці Пінській, 5, в місті Луцьк, Волинської області, керував транспортним засобом «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 , та вжив після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголь, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Не погодившись з постановою судді Луцького міськрайонного суду від 17 березня 2026 року захисник Стасюк О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень. Зазначає, що внаслідок з`їзду автомобіля за межі проїзної частини жодних матеріальних збитків завдано не було, на автомобілі після витягнення його з водойми механічних пошкоджень не встановлено, що виключає подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Враховуючи фактично відсутність ДТП, вживання алкоголю через 6 годин після з`їзду в кювет жодним чином не можна кваліфікувати за ч. 4 ст. 130 КпАП України. Працівники поліції були викликані на місце події виключно для допомоги евакуації власного майна, а не фіксації аварії. У діях ОСОБА_1 відсутній умисел приховування стану алкогольного сп`яніння, оскільки самої події ДТП у адміністративно-караному розумінні не було.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, доходжу наступного висновку.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема, про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, а тому висновок суду про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КпАП України.
Частиною 4 статті 130 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Пункт 10.9 ДПР передбачає, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Відповідно до п. 2.10 «є» ПДР, у разі причетності до ДТП водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Обставини вчиненого ОСОБА_1 порушення п. 10.9 та п. 2.10 «є» ПДР і відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 та ст. 124 КпАП України, підтверджені: відомостями з протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556685 від 01.01.2026 року, ЕПР1 №556647 від 01.01.2026; результатом тесту, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу, алкотестера «Dragеr Alcotest 7510» №1829 від 01.01.2026, яким констатовано стан сп`яніння 0,51 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, яким виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у водія: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських, препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; схемою місця ДТП від 01.01.2026; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; рапортом працівника поліції від 01.01.2026; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
На думку апеляційного суду місцевий суд дав належну правову оцінку зазначеним вище доказам і дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 порушив п. 10.9 та 2.10 «є» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КпАП України.
Будь-які заперечення, викладені в апеляційній скарзі, щодо достатності та належності доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
У ході перегляду справи апеляційною інстанцією не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до змісту ст. 266 КпАП України особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 інкримінується вживання водієм після ДТП за його участю алкоголю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КпАП України.
Місцевим судом обґрунтовано взято до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що саме після ДТП він вживав алкоголь (пиво), що належним чином підтверджується результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Драгер» - 0,51 ‰.
В письмових поясненнях, наданих особисто ОСОБА_1 , він визнав факт отримання транспортним засобом «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 механічних пошкоджень внаслідок з`їзду в річку. В схемі місця ДТП від 01.01.2026, яка приєднана до матеріалів справи, зазначено дані про пошкодження транспортного засобу «Део», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме – задньої центральної частини.
Виходячи із встановлених обставин подій ДТП, яка мала місце 01.01.2026, вбачається, що саме невиконання водієм ОСОБА_1 п. 10.9 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали у виді пошкодження транспортного засобу, оскільки саме водій ОСОБА_1 під час руху транспортного засобу заднім ходом повинен був переконатись, що це не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, в даному випадку щодо свого автомобіля.
Проаналізувавши докази, слід дійти висновку, що вони узгоджуються між собою та є належними, підстав визнавати їх недопустимими чи недостовірними немає.
Невизнання винуватості ОСОБА_1 апеляційний суд сприймає як спосіб захисту та спробу останнього уникнути відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, які є очевидними. При цьому, під час документування правопорушень на місці події, ОСОБА_1 не заперечував обставини, які викладені в протоколах про адміністративне правопорушення.
Отже, на підставі досліджених доказів доходжу висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КпАП України, доведена.
Порушень вимог законодавства, які би ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КпАП України, не виявлено.
Переконливих доводів у апеляційній скарзі чи в судовому засіданні апеляційного суду, які би спростовували висновки суду першої інстанції, не встановлено.
Доводи апеляційної скарги спростовані зібраними та дослідженими доказами у справі, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З огляду на викладене, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, доходжу висновку про обґрунтованість та законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124, ч. 4 ст. 130 КпАП України.
При накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ст. 33 КпАП України ураховано характер правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Враховуючи наведене, доходжу висновку, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови суду першої інстанції є безпідставними, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Стасюка Олександра Володимировича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2026 року стосовно  ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду        В. В. Гапончук