ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2026 р. справа № 826/3578/15
м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі колегії: головуючого судді Кафарського В.В., суддів Матуляка Я.П. та Микитин Н.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача – Державної казначейської служби України, про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (далі – ТОВ «Тар Альянс», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому, з урахуванням прийнятих судом до розгляду заяв позивача про збільшення позовних вимог від 29.04.2015 №202 та від 03.11.2017, просить:
1) визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо видання розпорядження від 05.11.2014 №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053»;
2) стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» 6 546 498,12 грн на відшкодування шкоди, завданої протиправними діями Кабінету Міністрів України, що складає суми сплаченого позивачем єдиного внеску. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. До зазначених населених пунктів належить м. Донецьк. При цьому, позивач перебуває на обліку у СДПІ з обслуговування великих платників м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, а тому, вважає, що на ТОВ »Тар Альянс» поширювалася дія норми п. 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 цього Закону. Однак, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р була зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», внаслідок чого позивач не має можливості реалізувати своє право, передбачене нормою п. 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 цього Закону. Позивач зазначає, що право зупиняти дію актів КМ України має лише Президент України. Отже, на думку позивача, у контексті ч. 2 ст. 19 Конституції України, зупиняючи дію власного розпорядження, Кабінет Міністрів України діяв не у межах повноважень та не у спосіб, встановлений Конституцією України. Таким чином, на думку позивача, дії Кабінету Міністрів України щодо зупинення дії розпорядження від 30.11.2014 №1053 є протиправними за формою та за змістом. Позивач наголошує, що через такі протиправні дії відповідача позивачу було завдано майнової шкоди у вигляді вимушено сплаченої суми єдиного соціального внеску, на підтвердження чого надано копії платіжних доручень.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.03.2015 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду (т. 1 а.с. 1).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2015 зупинено провадження у справі №826/3578/15 до набрання законної сили судовими рішеннями у справах Окружного адміністративного суду м. Києва №826/18327/14 та №826/18330/14 (т. 1 а.с. 102).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2015 поновлено провадження у справі у справі №826/3578/15 (т. 1 а.с. 115).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2015 зупинено провадження у справі №826/3578/15 до набрання законної сили судовим рішеннями Вищого адміністративного суду України за результатами розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у справі №826/18327/14 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 у справі №826/18327/14 (т. 2 а.с. 249).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2017 поновлено провадження у справі у справі №826/3578/15 (т. 3 а.с. 3).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2017 закінчено підготовче провадження та призначено справу №826/3578/15 до судового розгляду у судовому засіданні колегією у складі трьох суддів під головуванням судді Кармазіна О.А. (т. 3 а.с. 28).
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2017 закрито провадження у справі (т. 5 а.с. 50-51).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» задоволено та ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва про закриття провадження у справі від 15.11.2017 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 5 а.с. 81).
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2018 прийнято справу до провадження (т. 5 а.с. 89).
Згідно ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.06.2018 (без виходу до нарадчої кімнати) суд перейшов за сумісною заявою учасників справи в письмове провадження (т. 5 а.с. 105).
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судову справу №826/3578/15 передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
В Івано-Франківському окружному адміністративному суді справа №826/3578/15 зареєстрована 19.03.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025, справу №826/3578/15, з урахуванням вимог статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України, передано колегії суддів у складі головуючого судді Кафарського В.В. та суддів Матуляка Я.П. та Микитин Н.М.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №826/3578/15, постановлено розгляд справи розпочати з початку та здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.04.2025 о 10:00 (т. 5 а.с. 108-110).
10.04.2025 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник заперечує проти позовних вимог і просить у їх задоволенні відмовити. Так, відповідач послався на необґрунтованість, а також на те, що прийняття розпорядження від 05.11.2014 №1079-р жодним чином не впливає на реалізацію прав та обов`язків позивача як платника єдиного внеску, яке має своє окреме правове регулювання. Крім того, наголошено, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету міністрів України від 30.10.2014 №1053» втратили чинність на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України під 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання таким, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів». Звернуто увагу на відсутність на даний час рішень судів, якими б визнавалося розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2015 №1053» нечинним. Також наголошено, що саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону №2464 (т. 5 а.с. 142-146).
16.04.2025 позивач подав через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, у якому представник наполягає на задоволенні позовних вимог (т. 5 а.с. 175-179).
28.04.2025 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник навів додаткові аргументи щодо безпідставності, на його думку, позовних вимог (т. 5 а.с. 192-198).
12.05.2025 представник позивача подав суду додаткові пояснення (т. 5 а.с. 205-210).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 закрито підготовче провадження в адміністративній справі №826/3578/15 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.07.2025 (т. 5 а.с. 233-235).
06.06.2025 представник позивача подав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження (т. 5 а.с. 233-235).
01.08.2025 представник відповідача також подав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 194 КА України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
У зв`язку із цим та враховуючи, що позивач та відповідач подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, тобто за відсутності представників сторін, суд вирішив розглянути справу на підставі наявних матеріалів у порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, ознайомившись зі змістом відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, додатковими письмовими поясненнями, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Пунктом 5 ст.11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.
Отже, у відповідності до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» у період з 14.04.2014 до її закінчення.
Так, відповідно до абз. 3 п.5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», 30.10.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до вказаного переліку також входить м. Донецьк.
В подальшому, 05.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження №1079-р, яким було зупинено дію Розпорядження №1053-р від 30.10.2014.
Суд зазначає, що статтею 113 Конституції України передбачено, що КМ України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Аналогічна норма регламентована й у положеннях ст.1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України».
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також актами Президента України.
У відповідності до ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», до основних завдань Кабінету Міністрів України у сфері економіки та фінансів належить зокрема, проведення державної економічної політики, а також забезпечення проведення державної соціальної політики, вживання заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечення соціального захисту громадян.
Статтею 113 Конституції України та частинами першою та третьою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» закріплено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції України та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови та розпорядження.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України має право приймати акти, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.
Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.
У відповідності до п. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції на час прийняття спірного розпорядження), Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону: забезпечити прийняття відповідно до своєї компетенції нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону; затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення; у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції прийняти остаточний перелік; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити розробку і перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» у період з 14.04.2014 до її закінчення.
Відповідно до абз. 3 п. 5 ст. 11 зазначеного Закону Кабінет Міністрів України своїм розпорядженням від 30.10.2014 №1053-р затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що посилання позивача на те, що норма ч. 6 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» дозволяє зупиняти дію актів Кабміну лише Президенту України на підставі норми п. 15 ч. 1 ст. 106 Конституції України, а іншими нормами зазначеного закону не передбачено права відповідача зупиняти дію своїх актів є необґрунтованими та такими, що не береться до уваги судом, оскільки абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» чітко передбачено, що Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, що в подальшому і було здійснено відповідачем.
Окрім цього, позивач в позовній заяві зазначає, що внаслідок прийняття відповідачем розпорядження від 05.11.2014 №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053», ТОВ «Тар Альянс» не має можливості реалізувати своє право, передбачене нормою п. 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 цього Закону. З цього приводу суд зазначає наступне.
Так, прийняття відповідачем розпорядження від 05.11.2014 №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053», на переконання суду, немає відношення до умов, порядку та сплати єдиного внеску, оскільки наведені правовідносини врегульовані Законом та позивач в силу приписів пункту 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати за умови дотримання процедури, визначеної законом.
Пунктом 9-3 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів та зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового або надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово- промислової палати України.
Крім того, відповідно до статті 101 Податкового кодексу України та наказу Міністерства доходів та зборів України від 10.10. 2013 №577 «Про затвердження Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків», документом-підставою для прийняття керівником (заступником керівника) контролюючого органу рішення про списання безнадійного боргу, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), є відповідний сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України, що засвідчує настання форс-мажорних обставин у податкових правовідносинах та використовується при списанні безнадійного податкового боргу відповідно до статті 101 Податкового кодексу України.
З аналізу вищенаведеного суд дійшов висновку, що саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053» не порушило права позивача, так як згадані розпорядження КМУ не регулюють питання щодо умов та порядку сплати єдиного внеску. Зазначені правовідносини врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Щодо позовних вимог в частині стягнення з державного бюджету України на користь ТОВ «Тар Альянс» 6 546 498,12 грн у відшкодування шкоди, завданої в зв`язку з прийняттям КМУ розпорядження від 05.11.2024 №1079-р, то суд зазначає таке.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно ч. ч. 1, 2, 4 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, суду необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, вину відповідача.
При цьому на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Згідно до ст. 1166, ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправності в діях відповідача під час прийняття розпорядження від 05.11.2024 №1079-р, тому, відповідно, не підлягає і задоволенню позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (код ЄДРПОУ 33853132, вул. Умова, 1/1,м. Горлівка, Донецька обл., 84609; для листування: вул. Воровського, 33Б, оф. 12/2, 4 пов., м. Київ, 01054) до Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача – Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ 37567646, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601), про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування шкоди, – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасникам справи рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: /підпис/ Кафарський В.В. 

Судді: /підпис/ Матуляк Я.П.

/підпис/ Микитин Н.М.