Справа № 509/4187/22
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряка Г.М.
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Боличевського С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь, адміністративні матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого начальником відділу ТОВ «Епіцентр К», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

 
ВСТАНОВИВ :

 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 323242 від 02.10.2022 р., вбачається, що 02.10.2022 р. о 15:25 год., ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Chery» д/н НОМЕР_1 в с. Молодіжне, вул. Перемоги, 28 у стані алкогольного сп?яніння, огляд на стан сп?яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Alcotest 6810, прилад Aram 2277, принтер ARBM 5413 на відео з боді-камери, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП не визнав та просив суд закрити провадження на підставі ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, показавши суду, що 02.10.2022 р. о 15:25 год. він не керував автомобілем «Chery» д/н НОМЕР_1 , який в цей час знаходився припаркований біля його будинку за адресою : Одеська область, Одеський район, с. Молодіжне, вул. Перемоги, 2. Погодився пройти дослідження на стан сп?яніння за допомогою алко-тестеру, який запропонували йому робітники поліції, які знаходились поряд з його будинком, де він проживає після конфлікту, який виник між ним та поліцейськими з приводу їхнього патрулювання на вулиці, де він проживає, що стало наслідком складання вказаного вище протоколу, обставини в якому стосовно керуванням ним транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння не відповідають дійсності, адже такий факт не зафіксований будь-яким документом, в т.ч. на мобільний телефон, яким робітник поліції здійснював запис з рук процес застосування алко-тестеру в автомобілі поліції.
Постановою суду від 19.10.2022 р. провадження по справі було зупинено на підставі заяви ОСОБА_1 , який на той час, з 03.03.2022 р. проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 у званні «старшина» до закінчення строку проходження ОСОБА_1 служби у ЗСУ.
Постановою суду від 30.12.2025 р. провадження по справі відновлено у зв?язку зі звільненням ОСОБА_1 з військової служби. 

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, його представника, письмові пояснення у справі, дослідивши адміністративні матеріали, в тому числі відео-запис, доданий до матеріалів, суд дійшов наступних висновків. 

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь – які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, містить в собі фактичні данні про обставини правопорушення, і відповідно – є одним з доказів по справі, у зв`язку з чим, судом, при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, протокол оцінюється нарівні з іншими доказами по справі, перед якими, він не має переваги, та відповідно на підставі оцінки всіх доказів по справі, судом приймається відповідне рішення.
Відповідно до умов статті 252 КУпАП – орган (посадова особа) оцінює докази за внутрішнім переконанням, заснованому на всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. 
Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено – у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються : дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.
У відповідності до ст. 266 КУпАП – особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, який проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків і у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння – працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, перелік яких затверджується управлінням охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. При чому, огляд осіб на стан сп`яніння – здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Об?єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: 1) керування транспортним засобом і 2) перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті – вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду – здійснюється в порядку, визначеному КМУ.
Згідно із ст. 55 Конституції України – права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Стаття 62 Конституції України прямо вказує – особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи – тлумачаться на його користь.
Відповідно до ст. 63 Конституції України – особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коли яких визначається законом. 
Так з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 323242 від 02.10.2022 р., вбачається, що 02.10.2022 р. о 15:25 год., ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Chery» д/н НОМЕР_1 в с. Молодіжне, вул. Перемоги, 28 у стані алкогольного сп?яніння, огляд на стан сп?яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Alcotest 6810, прилад Aram 2277, принтер ARBM 5413 на відео з боді-камери, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно із п. 1-7 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 - ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є : наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Огляд на стан сп`яніння проводиться : поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Суд встановив, що в порушення приписів вказаної Інструкції - у вказаному протоколі, робітником поліції – не зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 (запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, почервоніння очей, тощо), а також не вказані показання алко-тестеру після продуття його ОСОБА_1 .
До адміністративних матеріалів справи, робітником поліції додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.10.2022 р., в яокму зазначається, що особу на огляд у заклад охорони здоров?я, а саме, до Міської Іллічівської лікарні, куди його доставив інспектор СРПП ВП № 1 ОРУП № 2 Паскаль О.
Однак, вказане не відповідає дійсності з огляду на факт проходження огляду ОСОБА_1 на стан сп?яніння проводився робітником поліції на місці складання протоколу за допомогою алко-тестеру, який показав 0,62 % алкоголю, а також, у зв?язку з відсутністю в матеріалах справи відповідного акту огляду ОСОБА_1 на стан сп?яніння, складеного відповідним медичним закладом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції - підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео-реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:
а) необхідність відео-фіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео-реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції);
б) випадки застосування такого превентивного заходу: нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації, (п. 3.3 Розділу III Інструкції).
При цьому зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відео-реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно» (п. 3.5 Розділу III Інструкції).
Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (п. 5 розділ II), затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).
Тобто, поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення не додано відеозапис з нагрудної камери у повній мірі, який має бути безперервний. Це свідчить про те, що відеозапис змінювався (редагувався особою, яка записувала відеозапис магнітний носій, що прямо заборонено Інструкцією №100. Враховуючи те, що доданий до протоколу відеозапис на магнітному носії змінювався або редагувався, а тому існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв`язку із чим доданий до протоколу відеозапис є неналежним та недопустимим доказом по справі.
Відповідно до частини 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції-фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, під час здійснення повноважень поліцейськими включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Працівниками поліції порушено вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, під час здійснення повноважень поліцейськими.
З відеозапису, тривалістю 31 секунд, оглянутого в судовому засіданні за участю учасників судового процесу, вбачається, що на відеозаписі відсутній звук, а також не встановлена особа, яка перебувє на передньому пасажирському сидінні в невстановленому транспортному засобі, та за указівкою невідомої людини, яка теж знаходиться в цьому транспортному засобі на водійському сидінні, вдихає повітря в прилад Драгер.
Відеофайл, що знаходиться на ДВД диску в матеріалах справи, на думку суду, є неналежним та недопустимим доказом, виходячи з наступного.
З вказаного відеофайлу, тривалістю 31 секунду - неможливо прямо або опосередковано встановити та/або підтвердити важливі для справи обставини, а саме : дату, час, місце відеозйомки; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; технічний засіб (відеокамера, бодікамера інш.), якими здійснено відео-фіксацію; ідентифікацію учасників відеозйомки; відомості про особу, яка проходить тест на стан алкогольного сп`яніння «Драгером» та підстави для проходження; процедуру проходження тесту на «Драгері»; наявність транспортного засобу та зафіксований факт керування ним; процедуру складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності; роз`яснення прав і обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП.
Тобто, наданий поліцейськими доказ (відеофайл) - не стосується предмета доказування, а саме – події і складу адміністративного правопорушення, та навпаки, виключає їх повністю.
Суд зауважує, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення, на що було звернуто увагу у постанові ВС КАС № 216/5226/16-а від 18.07.2019 р.
Якщо докази не містять фактичної інформації або не стосуються обставин, що підлягають доказуванню, вони не вважаються належними.
Так, суд звертає увагу на те, що оглянутий судом відеофайл, тривалістю 31 секунду ! - не відображає реальних подій та не встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для провадження та підлягають доказуванню, оцінюючись на рівні з іншими доказами по адміністративній справі.
Відеофайл з ДВД диска, наданий до матеріалів справи, має назву: «0-02-05-d24ab8215c74459ddddc0a128dd28abfaa1ddd4c1d26ce47c9a4a048c36d4be2_f9599b799ec992ae», що ніяким чином не пов?язується з нумерацією файлів, записаних на нагрудну боді-камеру. 
Технічні засоби відеофіксації (відеокамера, бодікамера та інш.), які використовують поліцейські під час несення служби встановлюють назву файлу в якому міститься автоматично згенеровані дані для ідентифікації: унікальний номер камери, дату (рік, місяць, день) та точний час (години, хвилини, секунди) початку запису. Це забезпечує впорядковане зберігання та можливість знайти та надати докази для суду. Ця інформація зазвичай вшита автоматично на рівні пристрою і відображається в метаданих та безпосередньо в назві файлу для забезпечення цілісності відео.
В той же час, у дослідженому судом відеофайлі - неможливо встановити дані для ідентифікації: унікальний номер камери, дату (рік, місяць, день) та точний час (години, хвилини, секунди) початку запису та метадані.
Зазначене свідчить про штучність створених обставин подій відображених в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а від так підриває довіру суспільства до правоохоронних органів та нівелює авторитет виконавчої влади в очах стороннього спостерігача в цілому.
Крім того, як встановив суд вказаний відеозапис - взагалі не підтверджує керування (зміну напрямку) водієм ОСОБА_1 автомобілем марки «Chery» д/н НОМЕР_1 в с. Молодіжне, вул. Перемоги, 28, а тим більше, у стані алкогольного сп?яніння.
Вищевказаний автомобіль взагалі не зафіксований робітником поліції та відеофайлі відсутній, з урахуванням того факту, що водій ОСОБА_1 не керував вказаним автомобілем, і не був зупинений робітниками поліції під час керуванням ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом, що на думку суду, взагалі виключає саму подію і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд, крім іншого, дослідивши матеріали справи та відеофайл з`ясував, що в порушення вимог ст. 266 ч. 1 КУпАП, ОСОБА_1 , не був відсторонений від права керування транспортним засобом марки «Chery» д/н НОМЕР_1 , хоча у протоколі поліцейський зазначає, що він перебував у стані алкогольного сп?яніння.
Згідно з п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, під час розгляду даних адміністративних матеріалів, судом не було здобуто достатніх допустимих і належних доказів керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Chery» д/н НОМЕР_1  у стані алкогольного сп`яніння, і процедура виявлення стану алкогольного сп`яніння була порушена, беручи до уваги факт не заперечення ОСОБА_1 вживання ним алкогольних напоїв без його знаходження за кермом автомобілю, яким він взагалі не керував, беручи до уваги, що докази, додані до протоколу є не належними та не допустимими та зібрані з порушенням Закону. 
Рішення суду - не може ґрунтуватися на припущеннях, оскільки воно ухвалюється на основі законних доказів, що підтверджують обставини справи. Суд повинен керуватися матеріалами справи, наданими сторонами, і виносити рішення, яке відповідає закону та фактичним обставинам, а не особистим здогадкам чи припущенням. Припущення не може вважатися аргументом.
Також важливим орієнтиром для суду є стандарт доведення «поза розумним сумнівом». Він означає, що особу можна визнати винною лише тоді, коли версія обвинувачення виключає будь-яку іншу розумну версію, а всі сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого.
Суд є неупередженим арбітром, що не повинен перебирати на себе функції обвинувача.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247,280 КУпАП. 
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП та у постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. 
Предметом судового розгляду у справі за ст. 130 КУпАП - є перевірка законності та обґрунтованості дій поліції щодо притягнення водія до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських засобів, що знижують їхню увагу та швидкість реакції. Суд встановлює наявність або відсутність такого правопорушення, досліджуючи докази, надані сторонами, та вирішує питання щодо наявності вини особи та накладення відповідного стягнення.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КпАП України відсильна, що зобов?язує працівників поліції, викладаючи суть адміністративного правопорушення у точній відповідності ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначати в протоколі, на підставі яких ознак ! представником поліції було виявлено стан алкогольного сп`яніння, що саме пропонувалось особі, в якій послідовності, вказати дії, які дії свідчать про керування транспортним засобом у стані сп`яніння. 
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9,245,252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. 
Таким чином, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. 
Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). 
У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. 
Виходячи зі змісту рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. 
Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України - не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи, адже суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати та збирати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується. 
У даній справі - відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях ОСОБА_1 , відносно якого складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23рп/2010 - конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3 частина друга статті 19 Основного Закону України).
Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64).
У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження - не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Розглядаючи питання ефективного засобу правового захисту Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в п. 114 Рішення від 10 вересня 2010 року у справі «Макфарлейн проти Ірландії» (заява № 31333/06), п. 38 Рішення Великої Палати від 29 березня 2006 року у справі «Ріккірді Піссаті проти Італії» (заява № 62361/00) зазначив, що засіб є ефективним тільки якщо він доступний та достатній.
В силу п. 255 Рішення ЄСПЛ від 12 грудня 2012 року у справі «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонія» (заява № 39630/09) та п. 152 у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/06) від 26 жовтня 2000 року засіб повинен бути ефективним на практиці й по закону, а згідно п. 36-40 Рішення від 24 липня 2012 року у справі «Джорджевич проти Хорватії» (заява № 41526/10) при оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника.
У своєму рішенні від 17 березня 2009 року у справі «Хутман і Меус проти Бельгії» (заява № 9411/05) п. 44 ЄСПЛ зазначив, що національні органи повинні тлумачити та застосовувати своє національне законодавство без зайвого формалізму.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. 
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
У випадку, коли наявні розбіжності щодо визначення природи (процесуальної чи матеріальної) окремого правового положення у національному законодавстві та практиці ЄСПЛ, то перевага повинна надаватися тому підходу, який є більш сприятливим для особи. Це випливає із принципів дії Конвенції, зокрема субсидіарності та мінімальних стандартів – держава повинна забезпечити особі мінімальний рівень захисту, гарантований Конвенцією, що не виключає встановлення в національному законодавстві вищих стандартів прав людини.
У відповідності до положень ст. 247 п. 1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
В даному випадку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 - відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, порушена процедура складання адміністративних матеріалів з підстав, описаних вище, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 130,247,251,255,256,266,283-285 КУпАП, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ, суд, -

 
ПОСТАНОВИВ :

Провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП – закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня її отримання.

Повний текст постанови складено та підписано 04.03.2026 року.

Суддя Гандзій Д.М.