ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4864/25	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Богацької Н.С., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: : Ісмаілова А.Н.

за участю представників сторін:
від позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА», м. Київ – Дудар Є.В., на підставі довіреності
від відповідача-1: Виробничо-комерційної фірми «КВАРЦ», м. Чорноморськ Одеської області- не з`явився
від відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОР», м. Чорноморськ Одеської області - не з`явився
від відповідача-3: ОСОБА_1 , м. Одеса - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА», м. Київ
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 року про залишення позову без розгляду, суддя першої інстанції Волков Р.В., повний текст складено та підписано 10.02.2026
у справі № 916/4864/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА», м. Київ
до відповідачів:
1) Виробничо-комерційної фірми «КВАРЦ», м. Чорноморськ Одеської області
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОР», м. Чорноморськ Одеської області
3) ОСОБА_1 , м. Одеса
про стягнення 823 226 грн 65 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.
04.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів Виробничо-комерційної фірми “КВАРЦ”, м.Чорноморськ Одеської області та Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОР”, м.Чорноморськ Одеської області та ОСОБА_1 , м.Одеса заборгованість за договором фінансового лізингу №UA358L-19-03 від 18.02.2019 у розмірі 823 226 грн 65 коп., з яких: 395 710 грн 21 коп. заборгованість за лізинговими платежами, 391 509 грн 96 коп. пені; 36 006 грн 48 коп. 3% річних.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 зобов`язань зі сплати лізингових платежів згідно договору фінансового лізингу № UA358L-19-03 від 18.02.2019, а також на укладення з відповідачами-2 та -3, як поручителями, договорів поруки на забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором фінансового лізингу.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/4864/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2026.
29.12.2025 представник позивача подав до Господарського суду Одеської області заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд того ж дня задовольнив ухвалою.
12.01.2026 до Господарського суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач 1 частково заперечує проти задоволення позовних вимог.
Підготовче судове засідання, призначене на 12.01.2026, не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання призначено на 09.02.2026 об 11:00.
26.01.2026 від представника позивача до Господарського суду Одеської області надійшли клопотання про долучення доказів, відповідь на відзив та заява про уточнення вимог щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 року у справі №916/4864/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м. Київ до Виробничо-комерційної фірми “КВАРЦ”, м.Чорноморськ Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОР”, м.Чорноморськ Одеської області та ОСОБА_1 , м. Одеса про стягнення 823 226 грн 65 коп. залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, місцевий господарський суд, виходив з того, що позивач, якого належним чином було повідомлено про дату, час і місце судового засідання не забезпечив явки свого представника у судове засідання, яке було призначено на 09.02.2026, тобто, не виконав свого процесуального обов`язку із забезпечення явки у судове засідання, у тому числі, в режимі відеоконференції, а також не скористався процесуальним правом на подання суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА», м. Київ з ухвалою суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 про залишення позову без розгляду у справі № 916/4864/25 та направити справу № 916/4864/25 для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник, за доводами апеляційної скарги зазначив, що 12.01.2026 року судове засідання у справі № 916/4864/25 не відбулося з причин, які не залежать від позивача, а саме: у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги (ухвала суду від 13.01.2026). При цьому, як стверджує скаржник, суд жодним чином не намагався повідомити позивача про те, що судове засідання не відбудеться (маючи при цьому контактні номери телефону та електронної пошти). В свою чергу, позивач 12.01.2026 перебував он-лайн протягом тривалого часу та очікував відеоконференцзв`язку через електронний кабінет «Електронного суду» та протягом 12.01.2026 намагався неодноразово зв`язатися з судом, але безрезультатно.
Ухвалою місцевого господарського суду від 13.01.2026 судове засідання у справі №916/4864/25 призначено на 09.02.2026. 
Тобто, апелянт зауважує, що з моменту відкриття провадження у справі №916/4864/25 та до судового засідання, призначеного на 09.02.2026, не відбулося жодного судового засідання.
Також, скаржник звертає увагу, що 26.01.2026 року позивачем, в рамках справи №916/4864/25 були подані документи до суду (вказані та усі інші документи в рамках означеної справи), а саме, клопотання позивача про долучення доказів у справі; відповідь позивача на відзив; заява про уточнення позовних вимог (в частині розподілу судових витрат).
09.02.2026 року позивач намагався через систему Електронний суд за допомогою відеоконференцзв`язку підключитися до судового засідання у справі № 916/4864/25.
Однак, через технічні проблеми ("вибило інтернет та треба було перезавантажити вай-фай роутер") позивач був офлайн деякий час. Про вказане зазначено в оскаржуваній ухвалі суду від 09.02.2026. 
Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.
Отже, залишивши позов без розгляду, судом першої інстанції не було взято до уваги, що неявка позивача у судове засідання була зумовлена поважними причинами, а саме, збій у забезпеченні інтернетом (з`єднанням). При цьому така причина тривала незначний час.
Як вважає скаржник, залишення позову без розгляду при першій неявці у даному випадку є надмірним формалізмом та перешкоджає доступу до правосуддя (ст. 6 Конвенції про захист прав людини). Крім того, судом жодним чином не зазначено, яким чином неявка позивача ускладнила чи унеможливила розгляд справи. Більше того, в ухвалі суду від 13.01.2026 не зазначено про обов`язкову участь позивача у судовому засіданні, призначеному на 09.02.2026. 
Таким чином, апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 42, 120, 121, ч. 3 ст. 202, 234 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ухвалою суду від 13.01.2026 явка позивача у судове засідання, призначене на 09.02.2026, обов`язковою не визнавалась, отже, участь у судових засіданнях є правом, а не обов`язком учасників справи, яким вони користуються на власний розсуд.
Оскільки неявка позивача була першою, суд, на думку апелянта, мав відкласти розгляд справи або оголосити перерву, а не застосовувати крайній захід у вигляді залишення позову без розгляду, судом не було встановлено факту втрати скаржником інтересу до вирішення спору. Оскаржувана ухвала суду не містить обґрунтування того, яким чином перша неявка позивача перешкоджала вирішенню спору по суті на даній стадії, враховуючи наявність у матеріалах справи всіх необхідних доказів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА», м.Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 року про залишення позову без розгляду у справі №916/4864/25, призначено справу до судового розгляду.
Відповідачі своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м.Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 року у справі №916/4864/25 до свого провадження у новому складі.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції, скаржник підтримав доводи щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.
Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явся, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать наявна у матеріалах справи довідка про доставку до електронного кабінету ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, що прийняли участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших представників учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із п.п 14 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про залишення позову (заяви) без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представника позивача, який приймав участь у режимі відеоконференції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА», м. Київ не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №916/4864/25 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.
Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи та вже було зазначено вище за текстом постанови, 04.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів - Виробничо-комерційної фірми “КВАРЦ”, м.Чорноморськ Одеської області та Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОР”, м.Чорноморськ Одеської області та ОСОБА_1 , м.Одеса заборгованість за договором фінансового лізингу №UA358L-19-03 від 18.02.2019 у розмірі 823 226 грн 65 коп., з яких: 395 710 грн 21 коп. заборгованість за лізинговими платежами, 391 509 грн 96 коп. пені; 36 006 грн 48 коп. 3% річних.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 зобов`язань зі сплати лізингових платежів згідно договору фінансового лізингу № UA358L-19-03 від 18.02.2019, а також на укладення з відповідачами-2 та -3, як поручителями, договорів поруки на забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором фінансового лізингу.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/4864/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2026.
29.12.2025 представник позивача подав до Господарського суду Одеської області заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд того ж дня задовольнив ухвалою.
12.01.2026 до Господарського суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач 1 частково заперечує проти задоволення позовних вимог.
Підготовче судове засідання, призначене на 12.01.2026, не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.01.2026 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання призначено на 09.02.2026 об 11:00.
26.01.2026 від представника позивача до Господарського суду Одеської області надійшли клопотання про долучення доказів, відповідь на відзив та заява про уточнення вимог щодо розподілу судових витрат.
У підготовче судове засідання, яке було призначено на 09.02.2026 об 11:00, позивач та відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку ухвали суду від 13.01.2026, постановленої в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, до електронний кабінетів сторін.
В оскаржуваній ухвалі зазначено про те, що в зв`язку з тим, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 було задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, секретар судового засідання неодноразово здійснював спроби запросити представника позивача до участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції (об 11 год. 11 хв. 11 сек., об 11 год. 11 хв. 25 сек., об 11 год. 11 хв. 34 сек., об 11 год. 11 хв. 54 сек, об 11 год. 13 хв. 57 сек.). Втім, встановити відеоконференцзв`язок не виявилось можливим, оскільки представник позивача перебував у режимі офлайн, що вбачається із протоколу судового засідання від 09.02.2026. Поряд з цим, позивач не подавав до суду клопотань про розгляд справи без його участі, а також не повідомляв суд про причини неявки свого представника.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 року у справі №916/4864/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м.Київ до Виробничо-комерційної фірми “КВАРЦ”, м.Чорноморськ Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОР”, м.Чорноморськ Одеської області та ОСОБА_1 , м.Одеса про стягнення 823226 грн 65 коп. залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, місцевий господарський суд, виходив з того, що позивач, якого належним чином було повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не забезпечив явки свого представника у судове засідання, яке було призначено на 09.02.2026, тобто, не виконав свого процесуального обов`язку із забезпечення явки у судове засідання, у тому числі, в режимі відеоконференції, а також не скористався процесуальним правом на подання суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Зі вказаною вище ухвалою позивач не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою.
Предметом апеляційного перегляду в даній справі є ухвала місцевого господарського суду про встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав щодо залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м.Київ до Виробничо-комерційної фірми “КВАРЦ”, м.Чорноморськ Одеської області та Товариства з обмеженою відповідальністю “АВТОДОР”, м.Чорноморськ Одеської області та ОСОБА_1 , м.Одеса про солідарне стягнення боргу у загальній сумі 823 226 грн 65 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За змістом ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 ст.8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
За вимогами п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява залишається без розгляду якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Правова позиція щодо застосування п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України викладена в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.09.2019 року у справі № 916/3616/15, від 05.06.2020 року у справі № 910/16978/19, від 16.10.2020 року у справі № 910/8816/19.
Так, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.09.2019 року у справі № 916/3616/15 зазначено таке.
Відповідно до ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами п.2 ч.1 та п.3 ч. 2 ст.42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.
Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до ч. 4 ст.202 Господарського процесуального кодексу України в разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.
При цьому зміст частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду, як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки, не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.
Подібний висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, від 17.03.2023 у справі № 910/17906/21,.
Крім того, у постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 року у справі № 910/16978/19 та від 16.10.2020 року у справі № 910/8816/19 додатково викладено таку правову позицію щодо застосування п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, нормами статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.06.2024 у справі № 916/2316/23).
При цьому, саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог ст. 120, 121 Господарського процесуального кодексу України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з такої підстави: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Отже, у випадку якщо позивач має намір взяти участь у судовому засіданні, однак не має можливості взяти участь у засіданні, він повинен повідомити суд про причини неявки, і у випадку визнання таких причин поважними суд може відкласти розгляд справи.
Так, у даній справі колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №916/4864/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2026.
29.12.2025 представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку суд того ж дня задовольнив ухвалою.
Підготовче судове засідання, призначене на 12.01.2026, не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою від 13.01.2026 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання призначено на 09.02.2026 об 11:00.

26.01.2026 від представника позивача надійшли клопотання про долучення доказів, відповідь на відзив та заява про уточнення вимог щодо розподілу судових витрат.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у підготовче судове засідання, яке було призначено на 09.02.2026 об 11:00, сторони не з`явилися.
Як вбачається з протоколу судового засідання в режимі відеоконференції №5869430 від 09.02.2026, судове засідання розпочалось об 11 год 08 хв. та об 11 год 14 хв. конференцію було завершено у зв`язку з тим, що встановити відеоконференцзв`язок не виявилось можливим, оскільки представник позивача перебував у режимі офлайн, 
Поряд з цим, залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції констатував, що позивач не подавав до суду клопотань про розгляд справи без його участі, а також не повідомляв суд про причини неявки свого представника, з цих причин місцевий господарський суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку, як підставу для залишення позову без розгляду, з огляду на таке. 
Як вже зазначалося вище за текстом постанови, така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема, у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21, а саме:
- проаналізувавши положення частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає про те, що у цих нормах законодавець не застосував слова "може", "має право", "за власної ініціативи" та інші подібні у своєму значенні слова. Зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, окрім залишення позовної заяви без розгляду. Формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у частині четвертій статті 202 Господарського процесуального кодексу України, та формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у пункті 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення. З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені цими нормами процесуального права відносяться до імперативних (пункт 8.4);
- норми, закріплені у частині четвертій статті 202 та у пункті 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, за методом правового регулювання є імперативними, що означає те, що відповідно до цих норм процесуального права у разі неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має імперативний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду (пункт 8.4);
- відповідно до частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України виключенням для обов`язкового залишення позову без розгляду можуть вважатися обставини, якщо позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто, суд розглядає справу по суті за умов, якщо: (1) позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та (2) його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. При цьому, суд може розглянути можливість вирішення спору за відсутності позивача (з`ясувати, чи не перешкоджає нез`явлення позивача вирішенню спору) лише якщо від позивача надійшло клопотання про такий розгляд (про розгляд справи за відсутності позивача). У разі, якщо від позивача до суду не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд не має права розглядати справу, а тому не зобов`язаний надавати оцінку наявності такої можливості (пункт 8.7).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
При цьому у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 14.02.2018 року у справі №910/33054/15.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Тобто, з наведеного випливає, що з моменту відкриття провадження у справі, яка переглядається, з огляду на прецедентну практику Європейського суду, позивач був зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.
При цьому, саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.
Водночас, частина четверта статті 202, пункт 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України не містять вимог про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.
Крім того, положення частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, будучи належним чином повідомленим про призначення справи до розгляду. Однак, наведене не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватися судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2026 у справі № 910/10674/25.
Тому, враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте не з`явився в судове засідання, не повідомив суд про неможливість з`явитись у судове засідання 09.02.2026, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності або будь – яке інше клопотання з процесуальних питань, колегія суддів вважає такими, що відповідають нормам Господарського процесуального кодексу України та практиці Верховного Суду висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував поважність причин неявки позивача у судове засідання у зв`язку з тимчасовим збоїм інтернет-з`єднання, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки із матеріалів справи не вбачається, що позивач до початку судового засідання або під час його проведення повідомляв суд про наявність технічних перешкод для участі у засіданні, зокрема, щодо відсутності чи нестабільності інтернет-з`єднання. Також у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження зазначених обставин, зокрема, повідомлення суду, звернення до технічної підтримки, довідки провайдера, скриншоти, чи інші документи, які б підтверджували факт технічного збою та його тривалість.
Саме лише посилання апелянта на існування короткочасного збою інтернет-з`єднання, без надання відповідних доказів, не може вважатися достатнім підтвердженням поважності причин неявки у судове засідання.
Крім того, твердження скаржника про незначну тривалість такого збою саме по собі не спростовує факту його неявки та не свідчить про вчинення ним усіх залежних від нього дій для забезпечення участі у судовому засіданні або своєчасного повідомлення суду про неможливість такої участі.
Також, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що залишення позову без розгляду при першій неявці є надмірним формалізмом та перешкоджає доступу до правосуддя (ст. 6 Конвенції про захист прав людини), оскільки право на доступ до суду не є абсолютним та регулюється процесуальним законом, зокрема, шляхом встановлення правил судочинства, яких учасники справи зобов`язані дотримуватися. Такі правила спрямовані на забезпечення належної організації судового процесу, дотримання принципів змагальності, диспозитивності, процесуальної дисципліни та розумних строків розгляду справи. Положення ст. 202, 226 Господарського процесуального кодексу України не передбачають необхідності у повторності чи систематичності невчинення позивачем (його представником) зазначених дій.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позову без розгляду у випадках, прямо передбачених процесуальним законом, є встановленим законом процесуальним наслідком невиконання учасником справи своїх процесуальних обов`язків і саме по собі не свідчить про непропорційне обмеження доступу до правосуддя. Такий наслідок не позбавляє особу права на судовий захист взагалі, оскільки після усунення відповідних обставин позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду в загальному порядку.
Безпідставними є і посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не навів мотивів, яким саме чином неявка позивача ускладнила чи унеможливила розгляд справи, оскільки застосування процесуального наслідку у вигляді залишення позову без розгляду пов`язується не з обов`язком суду доводити фактичне ускладнення розгляду справи, а з настанням передбачених законом умов, зокрема, неявкою належним чином повідомленого позивача без поважних причин та відсутністю заяви про розгляд справи за його відсутності.
З огляду на зазначене вище за текстом постанови, судом апеляційної інстанції відхиляється також і довід апелянта про те, що в ухвалі суду від 13.01.2026 не було зазначено про обов`язковість участі позивача у засіданні, призначеному на 09.02.2026, з огляду на те, що відсутність окремої вказівки про обов`язкову явку не звільняє сторону від обов`язку добросовісно користуватися процесуальними правами, забезпечити участь уповноваженого представника у призначеному засіданні або завчасно повідомити суд про неможливість явки та подати відповідні заяви чи клопотання і у випадку відсутності таких заяв чи клопотань залишення позову без розгляду з причини неявки позивача є імперативним процесуальним обов`язком суду, що не залежить від того, чи була судом окремо визнана явка позивача обов`язковою, оскільки визначальним є факт належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання та відсутність поважних причин неявки чи належного повідомлення суду про такі причини. 
З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що звертаючись з апеляційною скаргою, позивач не спростував висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі та не довів суду апеляційної інстанції неправильного застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.
Отже, враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте не з`явився в судове засідання, не повідомив суд про неможливість з`явитись у судове засідання 09.02.2026, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов правильного висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м.Київ залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки відсутні визначені процесуальним законом підстави для її скасування.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м.Київ необґрунтованою та такою, що не потребує задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №916/4864/25 такою, що відповідає обставинам справи та процесуальним вимогам і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КАТЕРПІЛЛАР ФАЙНЕНШЛ УКРАЇНА”, м.Київ на ухвала Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/4864/25 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.02.2026 у справі №916/4864/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 23.04.2026 року. 
Повний текст постанови складено 23.04.2026 року.
 Головуючий суддя 	 Г.І. Діброва 	
 Судді 	 Н.С. Богацька   Я.Ф. Савицький