Справа № 486/1587/25
Провадження № 2/486/399/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
13 лютого 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,
за участю позивача  ОСОБА_1 , третьої особи  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позов обґрунтований тим, що на підставі ордера №l143, виданого 06.04.1983 року виконавчим комітетом районної ради народних депутатів міста Арбузинки чоловік позивачки ОСОБА_5 отримав трикімнатну квартиру, загальною площею 41,97 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 на сім?ю в складі чотирьох осіб: ОСОБА_5 - квартиронаймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_3 , в якій вони всі були зареєстровані. Згідно з довідкою від 18.08.2025 року №273, виданої відділом містобудування та архітектури Південноукраїнської міської ради, будинок під номером АДРЕСА_2 як населений пункт був заснований 26.04.1976 року під назвою Костянтинівка-2, в складі Арбузинського району. Згідно з Указом Президії Верховної Української РСР від 02.04.1987 №3791-ХI населеному пункту Костянтинівка-2 було присвоєно назву «місто Южноукраїнськ». На підставі розпорядження міського голови від 18.01.2016 №19-р було перейменовано проспект Леніна на проспект Незалежності. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 09.10.2024 №4007-IX «Про перейменування міста Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ» перейменовано місто Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи вимоги ст. 106 ЖК України, квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3 , визнано позивачку ОСОБА_1 . Разом з нею станом на 05.08.2025 року в квартирі зареєстровані дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 . Квартира не приватизована та знаходиться у власності Южноукраїнської територіальної громади. Після проходження військової служби у 1998 році син ОСОБА_3 поїхав на заробітки у Чехію, повернувся в Україну в 2005 році. Потім він поїхав на заробітки в м. Київ, пізніше повідомив, що їде за кордон, але куди саме позивачці не повідомив. На зв?язок виходить дуже рідко, де саме проживає син їй не відомо. Отже, відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 2005 року. В свою чергу всі витрати по утриманню житлового приміщення здійснюються позивачкою та онучкою. У зв?язку з реєстрацією місця проживання відповідача комунальні підприємства, надавачі житлово-комунальних послуг, виставляють рахунки на оплати послуг з розрахунку проживання в житлі відповідача, який фактично не проживає більше двадцяти років.
На підставі вище викладеного позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .
Разом з позовною заявою позивачка надала суду заяву про виклик свідків, в якій просила викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Ухвалою суду від 27.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання про виклик свідка та про витребування доказів.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Південноукраїнська міська рада, в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи, в якій вона вказала, що Південноукраїнська міська рада не заперечує проти задоволення позову позивачки.
Позивачка в судовому засіданні зазначила, що з сином, ОСОБА_3 , спілкувалася дуже давно, його місце проживання наразі їй не відомо, за місцем реєстрації не проживає ще з 2005 року. Просила задовольнити позов та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 . Проти заочного рішення не заперечувала. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що останній раз брата, ОСОБА_3 , бачила ще в 2005 році, коли він приїздив на її день народження, після того вона з ним не бачилася і не спілкувалася, не спілкується і по сьогоднішній день.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилася, проте третя особа ОСОБА_2 надала суду посвідчену приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В., відповідно до якої ОСОБА_4 уповноважує свого представника ОСОБА_2 представляти її і її інтереси в суді. 
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її сусідкою, проживають в одному будинку, на сусідніх поверхах, сина позивачки знає, останній раз бачила його вдома дуже давно, приблизно років 10 тому. Де перебуває наразі їй не відомо.
Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, а також шляхом розміщення на сайті «Судова влада України» оголошення про виклик, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, відзив на позовну заяву не подав.
У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, та за згодою позивачки суд в судовому засіданні постановив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали позовної заяви та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступних висновків.
Судом в становлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії ордера №1143, виданого 06.04.1983 року виконавчим комітетом районної ради народних депутатів м.Арбузинки, ОСОБА_5 отримав трикімнатну квартиру, загальною площею 41,97 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 на сім?ю в складі чотирьох осіб: ОСОБА_5 - квартиронаймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_3 /а.с.13/.
Згідно з довідкою від 18.08.2025 року №273, виданою відділом містобудування та архітектури Південноукраїнської міської ради, будинок під номером АДРЕСА_2 як населений пункт був заснований 26.04.1976 року під назвою Костянтинівка-2, в складі Арбузинського району. Згідно з Указом Президії Верховної Української РСР від 02.04.1987 №3791-ХI населеному пункту Костянтинівка-2 було присвоєно назва «місто Южноукраїнськ». На підставі розпорядження міського голови від 18.01.2016 №19-р було перейменовано проспект Леніна на проспект Незалежності. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 09.10.2024 №4007-IX «Про перейменування міста Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ» перейменовано місто Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ /а.с.17/.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.04.1992, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.15/, після чого квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3 , визнано позивачку ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрації від 05.08.2025 /а.с.14/.
Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрації станом на 05.08.2025 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 – квартиронаймач, ОСОБА_2 – дочка, ОСОБА_3 – син, ОСОБА_4 – онука. 
Відповідно до акту про не проживання, виданого 06.08.2025 Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Рідний дім-29», відповідач ОСОБА_3 з 01.09.2005 не проживає у квартирі за адресою обстеження, а саме: АДРЕСА_4 /а.с.16/.
Витрати по утриманню житлового приміщення здійснюються позивачкою, ОСОБА_1 , та її онучкою, ОСОБА_4 , що підтверджується платіжними інструкціями, розрахунком внесків ОСББ «Рідний дім-29», особовим рахунком за теплопостачання та водо-каналізаційне постачання, рахунком за електроенергію /а.с.18-31/.
Відповідно до інформації, наданої суду на виконання ухвали про витребування доказів Южноукраїнським відділом УДМС у Миколаївській області, на ім`я ОСОБА_3 оформлені та видані Чеською Республікоюпаспорти громадянина України для виїзду за кордон /а.с.100/.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР визначені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №201/10924/13-ц).
Разом з тим, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №464/7923/16-ц).
Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації проживання понад шість місяців без поважних причин, з заявами щодо збереження житла не звертався, витрат по утриманню житла не несе, його речей у квартирі немає і даним житлом відповідач не цікавиться, не вважає його своїм, перешкод для користування цим житлом також не встановлено, суд вважає можливим на підставі ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР визнати  ОСОБА_3  таким, що втратив право користування житлом.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Про стягнення судових витрат вимоги позивачем не заявлялись.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,10,76-82,89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя          О.О. Волощук