ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2183/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД"
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 (повний текст складено та підписано 25.12.2025)
по справі №916/2183/25
за позовом Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД"
про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності у розмірі 119 252,61 грн,
(суддя першої інстанції: Малярчук І.А., дата та місце ухвалення рішення: 22.12.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29), 

У червні 2026 року Заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД" про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності у розмірі 119 252,61 грн.
В обґрунтування позову Прокурор зазначав, що ТОВ “ПІК 17 ЛТД” є власником об`єкта нерухомого майна — нежитлової будівлі (приміщення кафе), розташованої за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1. Вказаний об`єкт нерухомості розміщений на земельній ділянці площею 0,1144 га з кадастровим номером 5110137500:21:009:0004, яка перебуває у комунальній власності Одеської міської ради. Прокурором встановлено, що у період з 01.02.2022 по 31.01.2025 Відповідач користувався зазначеною земельною ділянкою без оформлення договору оренди та без сплати обов`язкових платежів за користування землею. Відомості про державну реєстрацію права оренди або іншого речового права на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав відсутні. Як зазначав Прокурор, Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради неодноразово фіксувався факт бездокументного користування земельною ділянкою та здійснив розрахунок суми безпідставно збережених коштів, яка визначена виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та ставок орендної плати, затверджених рішеннями Одеської міської ради. Оскільки Відповідач користувався земельною ділянкою без правових підстав та не сплачував орендну плату, він зберіг у себе кошти, які повинен був сплатити до бюджету територіальної громади, що за вищевказаний період становить 119252,61 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 позов Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІК 17 ЛТД” про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності у розмірі 119252,61 грн задоволено в повному обсязі.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІК 17 ЛТД” на користь Одеської міської ради 119252,61 грн безпідставно збережених коштів; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІК 17 ЛТД” на користь Одеської обласної прокуратури 3028 грн судового збору.
У своєму рішенні суд зазначив, що ТОВ “ПІК 17 ЛТД” є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, оскільки є власником нерухомого майна, розташованого на ній, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, Відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а Одеська міська рада (потерпіла сторона) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати).
Суд дійшов висновку, що безоплатне використання Відповідачем земельної ділянки без оформлення документа, що посвідчує право користування ділянкою на умовах оренди (Договору оренди землі), та його державної реєстрації, спричинило неодержання Одеською міською радою доходу в формі орендної плати, за час фактичного безоплатного користування Відповідачем земельною ділянкою. Суд зазначив про обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 119 252,61 грн, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Не погоджуючись з таким рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 22.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своєї скарги, апелянт зазначає, що судом було порушено норми ст. 79,86 Господарського процесуального кодексу України та вимоги ч. 10 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ч. 6 ст. 763 Цивільного кодексу України.
Апелянт зазначає, що судом не було враховано, та відхиллено докази та аргументи товариства щодо не користування земельною ділянкою, відносно якої Позивач просить стягнути безпідставно збереженні кошти. Аргументи, які навів суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні Відповідач вважає хибними та необґрунтованими.
Зокрема, Апелянт в обґрунтування своєї позиції посилається на наявні в матеріалах докази, а саме: лист департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради № 01-41/1820 від 19.06.2025; розпорядження № 236 від 06.04.2021, яким було вирішено загородити тимчасовими щитами встановленого зразка місця виконаних робіт. 
Апелянт зазначає, що неможливість проходу, проїзду до об`єкту нерухомості та земельної ділянки свідчить щодо неможливості користування таким об`єктом та відповідно земельною ділянкою в цілому. Відповідач у своїй скарзі зазначає, що Позивачем не надано жодних доказів, які спростовують надані докази товариством з приводу перекриття вулиці – Деволанівський узвіз, натомість Відповідачем було надано до суду докази стосовно здійснення реконструкції Деволанівського узвозу (листи, посилання на Інтернет ресурси, фото фіксація, тощо). 
Крім того, як зазначає Апелянт, протягом 2022-2023 років (час воєнних дій) рух та пересування по Деволанівскому узвозу у м. Одеса був заборонений та товариство та його представники не мали можливості фізично підійти, під`їхати до свого приміщення.
Апелянт також зазначає, що у зв`язку з тим, що спірні відносини, які визначені по даній справі, неврегульовані повністю главою 83 Цивільного кодексу України, а предметом позовних вимог є недоотримана орендна плата за користування землею у формі безпідставно збережених коштів, необхідно застосовувати при розгляді даної справи і інші норми закону, що врегульовують орендні відносини. 
Відповідач вважає, що до даних відносин необхідно застосовувати положення ч. 6 ст. 763 Цивільного кодексу України, зокрема, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
На переконання Відповідача, суд надав перевагу доказам Позивача повністю ігноруючи той факт, що Товариство немало можливості користуватись земельною ділянкою.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі №916/2183/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі №916/2183/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2183/25.
23.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2183/25.
28.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Прокурор не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Як зазначає у відзиві Прокурор, ТОВ "ПІК 17 ЛТД" з 19.12.2018, тобто з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю - приміщення кафе, площею 69,4 кв. м, розташовану за адресою м Одеса, Деволанівський узвіз, 1 на земельній ділянці площею 0,0144 га, за адресою м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, використовує дану земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а також без внесення плати за землю в передбаченому законодавством розмірі. 
Відповідно до розрахунку Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, наданого листом від 03.03.2025 № 01-19/62, станом на 28.02.2025 розмір безпідставно збережених коштів, який підлягав сплаті за земельну ділянку з кадастровим номером 5110137500:21:009:0004, яка розташована за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, за період з 01.02.2022 по 31.01.2025 (включно) склав 128752,89грн. 
Разом з тим, з урахуванням строків загальної позовної давності, за період з травня 2022 року по січень 2025 року ТОВ "ПІК 17 ЛТД" мав би сплатити до бюджету 119252,61 грн (128 752,89 - 3166,76 (лютий 2022 року) - 3166,76 (березень 2022 року) - 3166,76 (квітень 2022 року).
Прокурор звертає увагу, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
При цьому, як зазначає Прокурор, перекриття руху та обмеження руху транспорту або пішоходів, а також проведення ремонтних чи реконструктивних робіт не є тотожними позбавленню відповідача права користування земельною ділянкою, враховуючи те, що Відповідач не надав суду доказів вилучення земельної ділянки у встановленому законом порядку, встановлення сервітуту чи обмеження, яке унеможливлює користування всією ділянкою, прийняття органом місцевого самоврядування рішення про звільнення Відповідача від плати за землю. Отже, наведені обставини не свідчать про припинення або відсутність користування земельною ділянкою у розумінні земельного та цивільного законодавства та не позбавляють Відповідача обов`язку щодо сплати за користування земельною ділянкою.
Також, посилання відповідача на внутрішні рішення товариства про консервацію об`єкта нерухомості не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку сплачувати плату за землю, оскільки такі рішення мають виключно внутрішньогосподарський характер, не породжують правових наслідків для власника земельної ділянки та не змінюють правового режиму землі. 
06.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД" надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Перш ніж перейти до розгляду справи, судова колегія з`ясовує наявність повноважень у Прокурора на представництво інтересів держави в особі Одеської міської ради.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 23 ЗУ "Про прокуратуру" регламентовано особливості представництва інтересів громадянина або держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч.3, 4, абз.2 ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Із врахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Ще однією обов`язковою умовою для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Так, матеріали справи не містять доказів вжиття заходів Одеською міською радою щодо стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у розмірі 119 252,61 грн, крім цього, Позивач не заперечував щодо представництва прокурором інтересів держави в його інтересах в судовому порядку. Приморською окружною прокуратурою м. Одеси 27.05.2025 скеровано повідомлення № 52-7526вих-25 в порядку ст. 23 ЗУ “Про прокуратуру› до Одеської міської ради щодо необхідності захисту інтересів держави та подання даного позову, проте жодних дій Одеської міською радою не здійснено.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про підтвердження Прокурором підстав для представництва інтересів держави.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації №408924853, №408943630 від 21.01.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ “ПІК 17 ЛТД” (код ЄДРПОУ 34024553) є власником нежитлової будівлі загальною площею 69,4 кв. м, розташованої за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Вказаний об`єкт нерухомого майна розміщений на земельній ділянці площею 0,0114 га за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, яка належить до земель комунальної власності Одеської міської ради, що підтверджується даними Державного земельного кадастру. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5110137500:21:009:0004, цільове призначення — для експлуатації та обслуговування будівель торгівлі, вид використання — для експлуатації та обслуговування будівлі (кафе). Право власності зареєстроване за актом приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 12.12.2018 ПП “КРОНІД” на користь ТОВ “ПІК 17 ЛТД”; протокол загальних зборів учасників, серія та номер: 6, виданий 12.12.2018.
Згідно з витягом №НВ-5100829502013 від 26.12.2013 Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5110137500:21:009:0004, зареєстровано за Одеською міською радою - 19.01.2007, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру. Рішенням Одеської міської ради від 10.03.2005 № 4184-V “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у користування на умовах оренди” було надано в оренду земельну ділянку за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, для експлуатації та обслуговування будівлі кафе.
Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 31.01.2025 № 01-19/93, на підставі рішення Одеської міської ради від 10.03.2005 № 4184-V, між Одеською міською радою та ТОВ “КРОНДІН” 19.01.2007 було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 10 років для експлуатації та обслуговування будівлі кафе. Строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ “КРОНДІН”, закінчився 19.01.2017, а новий договір оренди земельної ділянки з ТОВ “ПІК 17 ЛТД” не укладався, у зв`язку з користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без сплати коштів за користування землею, Департаментом було здійснено розрахунок суми безпідставно збережених коштів. Згідно з вказаним розрахунком, сума безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, за період з 01.02.2022 по 31.01.2025 включно становить 119252,61грн.
Листами від 19.06.2025 за вих.№ 01-41/1820 та від 26.06.2025 за вих.№ 01-41/1913 Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради проінформувало ТОВ “ПІК 17 ЛТД” про те, що відповідно до розпорядження Одеського міського голови №236 від 06.04.2021 (зі змінами) “Про тимчасове закриття руху автотранспорту по Деволанівському узвозу (від вул. Єврейської до Карантинного узвозу) у м. Одесі”, на період проведення робіт було організовано тимчасове закриття руху автотранспорту по Деволанівському узвозу з 10.04.2021 по 31.12.2024. Згідно п. 2 зазначеного розпорядження, Товариству з обмеженою відповідальністю “Ростдорстрой” було доручено, на період проведення робіт загородити тимчасовими щитами встановленого зразка місця виконання робіт та встановити технічні засоби організації дорожнього руху за схемою, розробленою Комунальною установою “Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ” Одеської міської ради, яка була погоджена у встановленому порядку.
У листі від 17.07.2025 за вих.№ 02-03/421; 02-04/1079 Управління капітального будівництва ОМР зазначило про те, що Як виконавчий орган Одеської міської ради, УКБ ОМР діє виключно в межах повноважень, передбачених Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законами України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про публічні закупівлі”, “Про архітектурну діяльність”, “Про регулювання містобудівної діяльності”, іншими нормативно-правовими актами, державними будівельними нормами (ДБН), державними стандартами (ДСТУ), інструкціями з кошторисного ціноутворення у будівництві, а також рішеннями Одеської міської ради та її Виконавчого комітету. 
Так, УКБ ОМР виконує функції замовника з капітального ремонту системи поверхневого водовідведення з відновленням дорожнього покриття уздовж Деволанівського узвозу в м. Одесі. Капітальний ремонт елементів благоустрою виконується в межах існуючої смуги відводу, початок у проєктованої ділянки дороги прийнятий на осі узвозу Деволанівського з примиканням з вул. Єврейською, кінець проектованої ділянки дороги прийнятий на осі узвозу Деволанівського з примиканням до узвозу Карантинному. 
В ході проведення робіт передбачалась заміна покриття автомобільної дороги, конструкції пішохідних тротуарів, заміна зовнішнього освітлення та водовідвідних споруд, водопроводу, каналізації, електричних мереж. 
Розпорядженням Одеського міського голови № 236 від 06.04.2021 у зв`язку з капітальним ремонтом Деволанівського узвозу у місті Одесі було прийнято рішення про тимчасове закриття руху автотранспорту по Деволанівському узвозу (від вул. Єврейської до Карантинного узвозу) у місті Одесі. В подальшому дане розпорядження було неодноразово продовжено з кінцевою датою перекриття до 31.12.2024 (Розпорядження Одеського міського голови від 27.06.2024 № 496).
Листом № 193347 -2025 від 24.09.2025 ГУ НП в Одеській області повідомило суд про те, що Головне управління Національної поліції в Одеській області у період з травня 2022 року по січень 2025 року будь-яких розпорядчих документів щодо перекриття вулиць у межах кварталу Деволанівський узвіз, буд. 1/Митна площа/Карантинний узвіз (загороджувальними елементами, колючим дротом, металевими їжаками проти військової техніки, обмеження проходу/проїзду тощо) не підготовлювало та не виконувало, особовий склад ГУНП в області до вказаних заходів не залучався. Разом з цим, також проінформувало суд, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455 встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів в Україні або окремих її місцевостях, де введено воєнний стан здійснюється військовим командуванням разом з військовою адміністрацією (у разі її утворення).
26.09.2025 за вх.№30053/25 до суду від Коменданта м. Одеси надійшло повідомлення (№808/17095 від 23.09.2025) про те, що згідно ст. 64 Конституції України в умовах воєнного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, у зв`язку з чим військове командування прийняло рішення щодо перекриття (заборони руху, пішоходів) та автомобільного транспорту по вулиці Приморській на ділянці від Митної площі до вулиці Військовий узвіз в період з 24.02.2022 по 01.03.2024.
Листом Одеської обласної держаної адміністрації від 26.09.2025 №13433/2/01-50/12556/2-25 (вх.№30111/25 від 29.09.2025) суду повідомлено, що інформація щодо влаштування загороджувальних елементів, колючого дроту, металевих їжів проти військової техніки, перекриття вулиць та обмеження іншого проходу та проїзду, в тому числі щодо правових підстав та правового режиму перекриття проїзної частини автодороги у межах кварталу Деволанівський узвіз,1 /Митна площа / Карантинний узвіз у період з травня 2022 року до січня 2025 року відсутня.
Згідно фінансової звітності малого підприємства за 2022-2023 роки ТОВ “ПІК 17 ЛТД” чистий прибуток товариства становило у розмірі мінус 16 500,00 грн та у 2023 році мінус 201700 ,00 грн.
Рішенням загальних зборів учасників ТОВ “ПІК 17 ЛТД”, оформленим протоколом №1 від 01.03.2022 було здійснено консервацію об`єкту нерухомості, а саме: приміщення кафе, площею 69,4 кв.м., за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, буд.1.
Наказом директора ТОВ “ПІК 17 ЛТД” № 1/1/К від 01.03.2022, виведено з експлуатації та проведено консервацію об`єкту основних засобів, а саме: приміщення кафе за адресою: Деволанівський узвіз, буд.1 м. Одеса. Термін консервації об`єкту – 2 роки з моменту консервації з автоматичним продовженням до закінчення воєнного стану.
Актом директора ТОВ “ПІК 17 ЛТД” про тимчасове виведення основних фондів з виробничого процесу та їх консервацію від 01.03.2022 було проведено консервацію об`єкту: приміщення кафе, площею 69,4 кв.м.
Підставою звернення до Господарського суду одеської області з відповідним позовом слугувало користування земельною ділянкою Відповідачем без правових підстав та не сплата орендної плати, а тому кошти, які Відповідач у себе зберіг і які повинен був сплатити до бюджету територіальної громади, за період з 01.02.2022 по 31.01.2025 становлять 119252,61 грн, за стягненням яких на користь Одеської міської ради і звернувся Прокурор.
Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 позов Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІК 17 ЛТД” про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності у розмірі 119252,61 грн задоволено в повному обсязі.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІК 17 ЛТД” на користь Одеської міської ради 119252,61 грн безпідставно збережених коштів; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІК 17 ЛТД” на користь Одеської обласної прокуратури 3028 грн судового збору.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, проте не погоджується з його мотивами.
Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про стягнення з Відповідача коштів за безоплатне користування земельною ділянкою без відповідних на те правових підстав, яка є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, що призвело до неотримання територіальною громадою доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади, як законного власника такої земельної ділянки.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України, оскільки виникли у зв`язку із фактичним користуванням Відповідачем земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання їх власником доходів у вигляді орендної плати.
При цьому Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань наявність вини набувача (зберігача) майна не є необхідною обставиною. Визначальним є наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15).
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість, не є заходом відповідальності. Набувач має обов`язок повернути майно, яке він безпідставно набув (зберігав), або його вартість.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Для вирішення спору щодо стягнення з фактичного користувача земельної ділянки безпідставно збережених коштів орендної плати згідно зі статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.02.2019 у справі № 922/981/18).
З огляду на викладене, Відповідач, як фактичний користувач спірної земельної ділянки, без достатньої правової підстави зберіг в себе кошти, які повинен був сплатити за користування відповідною земельною ділянкою її власнику. Такими діями Відповідач порушив право Позивача, як власника земельних ділянок на отримання вказаних коштів, а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відновлення порушених прав Позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для Відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній повинен був сплатити за звичайних умов, як і фактичний добросовісний землекористувач.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
В силу статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття “земельний податок” і “орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності”.
Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19.
Плата за землю справляється на підставі положень розділу XII Податкового кодексу України.
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).
Згідно із частинами 1 - 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проєктами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проєктами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проєктами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проєктами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.
Із наявної в матеріалах справи інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачаються наступні відомості: кадастровий номер: 5110137500:21:009:0004; цільове призначення: В.03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для експлуатації та обслуговування будівлі-кафе; форма власності: комунальна власність; площа земельної ділянки: 0,0114 га; місце розташування: Одеська область, м. Одеса, узвіз Деволанівський,1.
Як встановлено судовою колегією раніше, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ “ПІК 17 ЛТД” (код ЄДРПОУ 34024553) є з 12.12.2018 власником нежитлової будівлі загальною площею 69,4 кв. м, яка розташована за адресою м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1.
Нерухоме майно розташовано на земельній ділянці площею 0,0114 га, за адресою м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, що належить до земель комунальної власності Одеської міської ради (кадастровий номер земельної ділянки - 5110137500:21:009:0004).
З огляду на зазначене, ТОВ “ПІК 17 ЛТД” є власником будівлі загальною площею 69,4 кв, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, а отже можна зробити висновок, що зазначена обставина свідчить про безпосереднє використання Відповідачем земельної ділянки під вказаною будівлею та ділянкою, яка необхідна для обслуговування відповідного нерухомого майна. 
При цьому, Відповідачем договір оренди з міською радою не укладено та речові права щодо земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості: нежитлова будівля – приміщення кафе, не зареєстровано. 
З матеріалів справи слідує, що ТОВ “ПІК 17 ЛТД” є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, оскільки є власником нерухомого майна, розташованого на ній, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
При цьому, Відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а Одеська міська рада (потерпіла сторона) втратила належне їй майно (кошти від орендної плати).
Таким чином, безоплатне використання Відповідачем вказаної земельної ділянки без оформлення документа, що посвідчує право користування ділянкою на умовах оренди (Договору оренди землі), та його державної реєстрації, спричинило неодержання Одеською міською радою доходу в формі орендної плати, за час фактичного безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою.
Враховуючи положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, не оформлення Відповідачем документів на право оренди земельної ділянки призвело до неотримання міською радою доходу від орендної плати за земельну ділянку, що є підставою для стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів (орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, без належних на те правових підстав). Сума безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, заявлена до стягнення з Відповідача, обчислена, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із застосуванням коефіцієнта індексації та з врахуванням площі земельної ділянки.
Так, відповідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XII Податкового кодексу України, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/206/20).
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (пункт 71).
Верховний Суд у постановах від 12.06.2019 у справі №922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18 неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України “Про оцінку земель” дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
З огляду на викладене, аналізуючи наведене вище, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, - суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.
Відповідно до витягу №НВ-5100583562025 від 17.03.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:21:009:0004 складає 1 028 832,43 грн.
На підставі зазначеної інформації з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, опублікованих на офіційному веб-сайті Державної служби України з питань геодезії, де коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь) за 2022 рік – 1.15, за 2023 рік – 1,051, за 2024 рік – 1,12, за 2025 рік – 1,12, Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради здійснено відповідний розрахунок безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1.
Відповідно до розрахунку Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, наданого листом від 03.03.2025 № 01-19/62, станом на 28.02.2025 розмір безпідставно збережених коштів, який підлягав сплаті за земельну ділянку, площею 114,0 кв. м, з кадастровим номером 5110137500:21:009:0004, яка розташована за адресою: м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, за період з 01.02.2022 по 31.01.2025 (включно) склав 128 752,89 грн. 
Разом з тим, з урахуванням строків загальної позовної давності, за період з травня 2022 року по січень 2025 року ТОВ «ПІК 17 ЛТД» мав би сплатити до бюджету 119 252,61 грн (128 752,89 - 3166,76 (лютий 2022 року) - 3166,76 (березень 2022 року) - 3166,76 (квітень 2022 року).
Враховуючи те, що Відповідачем по теперішній час не оформлено у визначеному законодавством порядку право оренди на земельну ділянку комунальної власності із кадастровим номером 5110137500:21:009:0004, загальною площею 0,0114 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, судова колегія вважає, що Позивачем правомірно здійснено розрахунок вартості безпідставно збережених коштів, починаючи саме з травня 2022 року. 
З огляду на наведене, судова колегія погоджується з вірними висновками суду першої інстанції, що ТОВ “ПІК 17 ЛТД” з 12.12.2018, тобто з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю - приміщення кафе, площею 69,4 кв.м., розташовану за адресою м Одеса, Деволанівський узвіз, 1 на земельній ділянці площею 0,0114 га, за адресою м. Одеса, Деволанівський узвіз, 1, використовує дану земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а також без внесення плати за землю в передбаченому законодавством розмірі. 
З урахуванням викладеного, судова колегія вважає обґрунтованим наведений прокурором у позові розрахунок заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 119 252,61грн за користування відповідною земельною ділянкою комунальної власності без договору оренди, у зв`язку з чим, судом підлягає задоволенню позов Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області (65009, м. Одеса, вул. Артура Савельєва, 6, код ЄДРПОУ 03528552) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПІК 17 ЛТД” (65020, м. Одеса, вул. Тирасполська, 4, код ЄДРПОУ 34024553) про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності у розмірі 119252,61 грн без договору оренди в період з 01.02.2022 по 31.01.2025.
Судова колегія, з урахуванням наведеного вище, відхиляє доводи Апелянта стосовно невикористання ним земельної ділянки через перекриття руху транспорту та пішоходів у зв`язку з воєнним станом, реконструкцією Деволанівського узвозу, збитковістю господарської діяльності та консервацією об`єкта нерухомості, оскільки такі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
У контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що перекриття руху та обмеження руху транспорту або пішоходів, а також проведення ремонтних чи реконструктивних робіт не є тотожними позбавленню Відповідача права користування земельною ділянкою, враховуючи те, що Відповідач не надав суду доказів вилучення земельної ділянки у встановленому законом порядку, встановлення сервітуту чи обмеження, яке унеможливлює користування всією ділянкою, прийняття органом місцевого самоврядування рішення про звільнення Відповідача від плати за землю. 
Наведені Апелянтом обставини не свідчать про припинення або відсутність користування земельною ділянкою у розумінні земельного та цивільного законодавства та не позбавляють Відповідача обов`язку щодо сплати за користування земельною ділянкою. 
Крім того, посилання Відповідача на внутрішні рішення Товариства про консервацію об`єкта нерухомості не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку сплачувати плату за землю, оскільки такі рішення мають виключно внутрішньогосподарський характер, не породжують правових наслідків для власника земельної ділянки та не змінюють правового режиму землі. 
Судова колегія звертає увагу на те, що обов`язок сплачувати плату за землю не ставиться у залежність від фактичного здійснення господарської діяльності або отримання прибутку. Також, аргументи Відповідача щодо фінансових збитків та негативних економічних наслідків воєнного стану не є юридично значущими для вирішення даного спору, оскільки збитковість не звільняє від виконання грошових зобов`язань, а також Відповідачем не надано сертифікат (довідку), виданий ТПП України або регіональною ТПП, як доказу настання форс-мажорних обставин.
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14.
Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.
Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
У силу зазначеної норми процесуального права наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний.
За таких обставин, судова колегія вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим висновок, викладений місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи Апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі №916/2183/25 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК 17 ЛТД" на рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі №916/2183/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 по справі №916/2183/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуюча cуддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва 

А.І. Ярош