ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2026 року справа №200/6562/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 200/6562/23 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Бюро економічної безпеки України (далі - відповідач), відповідно до якого (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.12.2023 року, яка прийнята судом до розгляду) просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 27.06.2023 року до 23.11.2023 року при затримці виконання відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі № 200/973/23 про поновлення позивача на посаді старшого інспектора з особливих доручень Бюро економічної безпеки України в розмірі 237 337 (двісті тридцять сім тисяч триста тридцять сім) грн 77 коп.
Просив суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Бюро економічної безпеки України на мою користь середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу з 27.06.2023 до 23.11.2023 при затримці виконання ним рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі № 200/973/23 про поновлення мене на посаді старшого інспектора з особливих доручень Бюро економічної безпеки України в межах суми стягнення за один місяць, що становить 48 798 (сорок вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн 42 коп.
Позовні вимоги, серед іншого, обґрунтовані тим, що умисел відповідача, спрямований на продовження безпідставного затримання виконання рішення суду з удаваних мотивів його незрозумілості, хоча всі доводи відповідача щодо неясності судового рішення були відкинуті Першим апеляційним адміністративним судом при розгляді його апеляційної скарги. 
На думку позивача відповідач умисно протиправно затримував виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі № 200/973/23 та не виконав його і на дату подання цієї позовної заяви до суду.
Посилається на статтю 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як на підставу позову.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 200/6562/23 позов задоволено, внаслідок чого стягнуто з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки з 27.06.2023 року до 22.11.2023 року виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі № 200/973/23 про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень Бюро економічної безпеки України в розмірі 237 337 (двісті тридцять сім тисяч триста тридцять сім) гривень 77 копійок.
Дане рішення, в межах суми стягнення за один місяць, що становить 48 798 (сорок вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень 42 копійки - звернуто до негайного виконання.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наголошує для суду апеляційної інстанції, що спосіб виконання, визначений у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023, не міг бути реалізований у межах повноважень БЕБ, оскільки у структурі БЕБ відсутня посада, зазначена в резолютивній частині цього рішення.
Варто звернути увагу суду апеляційної інстанції на тому, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року у справі № 200/973/23 судом прийнято звіт БЕБ про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі № 200/973/23 щодо поновлення на посаді позивача, отже, суд фактично врахував об`єктивність та поважність неможливості виконання рішення суду.
Затримка виконання судового рішення відбувалася не з вини БЕБ, а тому з огляду на те, що визначальним у прийнятті рішення на користь позивача є такі юридично значимі обставини, як встановлення вини. У зв`язку з чим вважаємо, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідачем на адресу суду надіслано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлено прохання апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі № 200/973/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання бездіяльності протиправною, визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, поновлення на посаді та надання відпустки, стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. 
Визнано бездіяльність Бюро економічної безпеки України, що полягає у ненаданні ОСОБА_1 за зверненням додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993, протиправною. 
Визнано протиправним та скасовано Наказ Бюро економічної безпеки України від 09.02.2023 № 42-к/ДСК-ДП “Про звільнення ОСОБА_1 ”. 
Постановлено поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень Бюро економічної безпеки України з дня звільнення. 
Присуджено до стягнення з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.02.2023 по день постановлення рішення у справі в розмірі 208 502,34 грн. з відповідним утриманням податків та інших обов`язкових платежів. 
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень Бюро економічної безпеки України та стягнення суми заробітку (грошового забезпечення) у межах суми стягнення за один місяць. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2023, а ухвалою Верховного Суду від 09.01.2024 зупинено провадження у справі № 200/973/23 за касаційною скаргою відповідача до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем позивача було поновлено на роботі (з видачею відповідного наказу) лише 23.11.2023 року.
Суд зауважує, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі № 640/30/21 зазначає, що вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу з першого дня після звільнення працівника й закінчується по день ухвалення рішення суду про поновлення його на роботі. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. 
Правова позиція щодо застосування приписів ст. 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.
Рішення суду про поновлення працівника на роботі вважається виконаним з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі (частина друга статті 65 Закону України “Про виконавче провадження”).
Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, або за принципом взаємності — за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Судом встановлено та не заперечено відповідачем те, що позивача було поновлено на роботі лише 23.11.2023 року.
Суд не приймає доводи відповідача щодо неможливості виконання рішення суду у зв`язку з тим, що він не міг: “перебирати на себе повноваження суду щодо “присудження” заявнику суми виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця та поновлення на посаді, якої не існує в БЕБ…”.
Суд зазначає, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду. 
Посилання відповідача на наявність обставин якими, на його думку, було ускладнено виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі судом не приймаються, стаття 236 КЗпП України не вказує на такі обставини, як на підставу для ненарахування середнього заробітку за весь період такої затримки.
Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд виходить з того, що закон пов`язує вказану виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а не із наявністю чи відсутністю у цьому вини сторін.
Обов`язок виконання рішення суду, яке набрало законної сили є безумовним.
За змістом статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
У пункті 37 постанови від 20 жовтня 2022 року у справі № 160/12318/21 Верховний Суд вкотре наголосив, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. 
Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі і не пов`язує право на таку виплату лише з наявністю вини роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі.
Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у його постанові від 18.12.2023 у справі № 640/27278/21. 
Суд не приймає посилання відповідача на те, що відповідно до частини четвертої статті 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Згідно із вимогами статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Пункт 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлює, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. 
Відповідно до частини 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. 
Суд зазначає, що судом у вказаному рішення не було встановлено строку для його виконання, такий строк (негайне виконання) встановлений законом, а не судом.
Враховуючи, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі № 200/973/23 в частині поновлення позивача звернено до негайного виконання, його оскарження чи подання заяви про роз`яснення цього рішення не звільняє відповідача від обов`язку негайно поновити позивача на роботі з дня звільнення, і такий обов`язок виник у відповідача саме з дати ухвалення вказаного рішення. 
Таким чином відповідачем допущено затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.
Крім цього, як встановлено судом, фактично вказане рішення про поновлення позивача на роботі не було виконано негайно ані після відмови відповідачу у роз`ясненні рішення, ані після результатів апеляційного розгляду скарг на рішення та на ухвали суду про таке роз`яснення.
Фактично вказане рішення суду про поновлення позивача на роботі було виконано майже через 5 місяців після його ухвалення та більш ніж через місяць після розгляду всіх скарг відповідача судом апеляційної інстанції.
Щодо розміру середнього заробітку та періоду його нарахування.
Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (постанова Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року по справі № 6-2123цс15).
У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 (у контексті спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно з чинним законодавством нарахування середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні на число робочих днів за цей період.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено Донецьким окружним адміністративним судом в рішенні від 23.06.2023 у справі № 200/973/23 згідно з довідкою позивача про середню заробітну плату позивача за період роботи за грудень та січень 2023 року, розрахованої відповідно до Порядку № 100, середньоденна заробітна плата позивача становила 2218,11 гривень.
Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином датою, з якої позивач має право на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення його на роботі є 24.06.2023 (день наступний за днем ухваленням рішення суду у справі № 200/973/23 про поновлення позивача на роботі).
Позивачем заявлено період стягнення середнього заробітку з 27.06.2023 року до 23.11.2023 року.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд не вбачає підстав для виходу за межі вимог заявлених позивачем у заяві про збільшення позовних вимог щодо періоду стягнення.
У той же час, суд зауважує, що прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 803/350/17 та у справі N 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі N 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі N 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі N 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі N 927/490/18). 
Позивача поновлено на роботі 23.11.2023.
Як було встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі № 200/973/23 на підставі довідки Бюро економічної безпеки України про доходи позивача № 16/01-ф від 22.02.2023, середньоденна заробітна плата останнього становить 2218,11 грн.
За таких обставин, сума середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час затримки відповідачем виконання рішення про поновлення на роботі за період починаючи з 27.06.2023 (згідно заяви позивача про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом) до 22.11.2023 (день, що передував дню прийняття наказу про поновлення позивача на роботі – 23.11.2023) становить 237337,77 грн. (107 робочих днів (з урахуванням того, що згідно з частиною шостою статті 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у період дії воєнного стану не застосовуються норми, якими встановлені святкові та неробочі дні) х 2218,11 грн).
Таким чином, з огляду на вірний розахунок позивачем розміру належного до стягнення з відповідача середнього заробітку та помилкове визначення періоду затримки/нарахування, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню із зазначенням кінцевої дати затримки виконання рішення та нарахування середнього заробітку - 22.11.2023.
Як було вказано вище у КЗпП України стаття 236, яке регулює спірні правовідносини, має такий зміст: “Стаття 236. Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.
У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки”.
Таким чином, належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача, передбаченим законом, буде стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки з 27.06.2023 до 22.11.2023 виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі № 200/973/23 про поновлення позивача на посаді старшого інспектора з особливих доручень Бюро економічної безпеки України, в розмірі 237 337 (двісті тридцять сім тисяч триста тридцять сім) грн 77 коп.
Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України.
Позивач просив допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Бюро економічної безпеки України на його користь середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу з 27.06.2023 до 23.11.2023 при затримці виконання ним рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2023 у справі № 200/973/23 про поновлення його на посаді старшого інспектора з особливих доручень Бюро економічної безпеки України в межах суми стягнення за один місяць, що становить 48 798 (сорок вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн 42 коп.
Суд розмежовує природу середнього заробітку, заявленого позивачем до стягнення з відповідача у спірних правовідносинах.
Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заявлялись позивачем у справі № 200/973/23 про поновленні його на роботі та були задоволені судом, у той час як предметом розгляду даної справи є саме стягення середнього заробітку час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
У пункті 46 постанови Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 380/6129/20 зазначено, що: "До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин".
Крім цього, у пункті 49 вказаної постанови зазначено про те, що: “позовні вимоги … стосуються стягнення належної йому заробітної плати… ”.
При цьому, зі змісту цієї постанови випливає, що предметом спору у справі № 380/6129/20, який є подібним до даної справи, було стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Рішенням суду першої інстанції у вказаній справі, серед іншого, рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у визначеній сумі було звернено до негайного виконання. 
Застосовуючи вказаний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.08.2022 у справі № 380/6129/20, суд не приймає посилання відповідача на постанови Верховного Суду, датовані до прийняття вищевказаної постанови та ті, які містять висновки щодо справ, у яких правовідносини не є подібними тим, що є предметом розгляду у даній справі.
Посилання на постанову Верховного Суду у справі № 480/8788/21 судом не приймається, оскільки у вказаній постанові предметом оцінки Верховного Суду було не те чи є середній заробіток за затримку виконання судового рішення щодо поновлення на роботі складовою заробітною плати, а те хто має понести такий вид відповідальності, передбачений КЗпП України та з кого такий середній заробіток слід стягувати (“...суди попередніх інстанцій, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у контексті спірних правовідносин та визначаючи Головне управління ДПС у Сумській області належним відповідачем у спірних правовідносинах щодо стягнення середнього заробітку, не дослідили питання компетенційного правонаступництва, так само як і не встановили чи було внесено до єдиного державного реєстру записи про припинення відповідних органів, зокрема ДФС України. Як наслідок, передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з Головного управління ДПС у Сумській області…”). 
Суд зауважує, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, дане рішення, в межах суми стягнення за один місяць, що становить 48 798 (сорок вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 42 коп. підлягає зверненню до негайного виконання.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 200/6562/23 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 200/6562/23 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв