РІШЕННЯ
Іменем України

24 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 990/287/25
адміністративне провадження № П/990/287/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючої судді Коваленко Н.В., 
суддів: Стародуба О.П., Бучик А.Ю., Єзерова А.А., Рибачука А.І.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог та підстав позову
1. У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка; АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - також ВККС України, Комісія, відповідач; 03110, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 9, ЄДРПОУ 37316378), у якому просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 «Про затвердження кодованих результатів практичного завдання (кримінальна та цивільна спеціалізації), виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» в частині кодованих результатів практичного завдання кандидата ОСОБА_1 за пунктом 654 додатку до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25, код кандидата - 0036899, бал - « 36»;
- визнати протиправним і скасувати пункти 1, 2, 4 рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 «Про визначення загальних результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту» та допуск до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» в частині кандидата ОСОБА_1 (далі також спірні, оскаржені рішення);
- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України поновити участь ОСОБА_1 в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у апеляційних судах з етапу виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
2. Вимоги позову ОСОБА_1 обґрунтовує доводами про те, що оскаржені рішення є протиправними і зумовлюють незаконну відмову в допуску її до професії судді, безпосередньо зачіпають її професійну репутацію як правника та становлять втручання у її право на повагу до приватного життя.
3. Протиправність спірних рішень Комісії позивачка мотивує тим, що такі адміністративні акти є невмотивованими та прийняті з порушенням процедури оцінювання виконаних ОСОБА_1 практичних завдань.
4. Невмотивованість та необґрунтованість охоплених предметом позову рішень ВККС України, на думку позивачки, виявляється в тому, що такі взагалі не містять будь-яких мотивів, тоді як сам факт виставлення підсумкових загальних балів не є свідченням та / або підтвердженням дотримання відповідачем визначених у законі вимог щодо обґрунтованості та вмотивованості вказаних адміністративних актів як їх обов`язкового елементу.
5. Позивачка вважає, що зміст оскаржених у цій справі рішень не дає змоги дізнатись дійсні мотиви їх прийняття без зазначення відповідачем принаймні «загальних» причин для висновку щодо виставлення балів за результатом оцінювання виконаного, зокрема, ОСОБА_1 практичного завдання.
6. У доводах позову ОСОБА_1 підкреслює, що прийняті відповідачем й оспорені у цій справі рішення не містять жодних мотивів стосовно того, яким саме показникам Методичних вказівок з оцінювання практичного завдання з адміністративної, господарської та цивільної спеціалізацій, виконаного кандидатами на посади суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного іспиту, затверджених рішенням Комісії від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 (далі - також Методичні вказівки) не відповідають виконані нею практичні завдання.
7. Такі обставини, на переконання позивачки, вказують на невідповідність спірних рішень вимогам частини першої статті 88, частини п`ятої статті 101 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», Положенню про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів, затвердженого рішенням ВККС від 19 червня 2024 року № 185/зп-24, та самим Методичним вказівкам.
8. ОСОБА_1 , не заперечуючи наявність у Комісії дискреційних повноважень у спірних правовідносинах, стверджує, що це не скасовує для Комісії закріплений законом обов`язок приймати обґрунтовані та належним чином мотивовані рішення, однак в цьому випадку, як вважає позивачка, оскаржені рішення ВККС України є незрозумілими в частині їх обґрунтованості та вмотивованості, навіть для стороннього спостерігача. При цьому зазначає, що недотримання Комісією обов`язку зазначати мотиви ухваленого нею рішення зумовлює зловживання дискреційними повноваженнями і призводить до їх необмеженості, й це, як наслідок, суперечить верховенству права і такому його принципу як правова визначеність, вказує на сваволю з боку ВККС України.
9. Наведені обставини, на думку позивачки, є свідченням порушення відповідачем процедури проведення другого етапу кваліфікаційного іспиту, визначеної Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та нормативними актами ВККС України, які регламентують порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів, й доводять невідповідність оскаржених рішень Комісії вимогам частини другої статті 19 Конституції України, а також критеріям, визначеним у нормах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
ДОВОДИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧКИ ЩОДО НИХ
10. Вища кваліфікаційна комісія суддів України проти доводів та вимог позову заперечує і у відзиві на позов зазначає, що оскаржені рішення Комісії містять в собі всі необхідні елементи та мотивовані наявністю фактичних обставин, результат яких породжує юридичні підстави для їх прийняття, а тому аргументи позивачки щодо невмотивованості оскаржуваних рішень Комісії та її безпідставно припиненої участі в конкурсі є необґрунтованими.
11. Комісія звертає увагу й на те, що наведені у позовній заяві ОСОБА_1 мотиви не зумовлюють наявності передбачених статтею 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підстав для оскарження прийнятих ВККС України рішень, стосовно яких виник спір.
12. Відповідач, наголошує, що фіксація та відображення у будь-якій формі (зокрема і в екзаменаційній відомості) міркувань чи висновків членів екзаменаційної комісії, що проводили перевірку практичного завдання, стосовно окремих показників та елементів, яким не відповідало виконане позивачкою завдання, не передбачені ані нормами України «Про судоустрій і статус суддів», ані Положенням, яке встановлює порядок кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів.
13. Окрім цього, Комісія вказує, що Методичні вказівки, хоч і складаються зі шкали оцінювання, де визначені елементи практичного завдання, що підлягають оцінюванню, однак жодним чином не породжує виникнення у Комісії обов`язку у виставлені балів окремо за кожен елемент виконаного практичного завдання як і не замінює собою визначений законом спосіб виставлення кожним членом екзаменаційної комісії індивідуальної оцінки у вигляді балу в цілому (загалом), а не за кожен з окремих елементів виконаного кандидатом практичного завдання. При цьому відзначає, що іншої форми оцінювання законом не встановлено.
14. Ураховуючи наведене, відповідач констатує, що відсутність у нормах чинного законодавства відповідного обов`язку щодо фіксації та відображення у будь-якій формі (зокрема і в екзаменаційній відомості) міркувань чи висновків членів Комісії, що проводили перевірку практичного завдання, як і виставлення окремого бала за кожен елемент практичного завдання, не свідчить про протиправність оспорених позивачкою рішень та не може впливати на рівень їх вмотивованості.
15. Зазначене, як вказує відповідач, узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеними, зокрема, у постанові від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25.
16. Отже, за позицією Комісії, незазначення в оскаржених рішеннях інформації про кількість балів, виставлених за кожен із визначених Методичними вказівками елементів оцінювання, жодним чином не свідчить й про порушення порядку оцінювання учасників іспиту.
17. Відповідач стверджує, що конкурсна процедура та процедура кваліфікаційного іспиту стосовно позивачки була проведена в порядку та відповідно до вимог чинного законодавства України, а дії Комісії повністю відповідають закону, у зв`язку з чим будь-які порушення з боку ВККС України прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_1 як учасниці конкурсу та кваліфікаційного іспиту - відсутні.
18. Наголошує ВККС України й на тому, що доводи позовної заяви фактично зводяться до незгоди позивачки з кінцевим результатом проведеного Комісією кваліфікаційного оцінювання та виставленими балами за виконане практичне завдання, які не співпадають із власним позитивним очікуванням ОСОБА_1 . 
19. Окрему увагу відповідач зосереджує на тому, що за своєю правовою природою повноваження Комісії щодо проведення кваліфікаційного оцінювання є дискреційними, охоплюються її виключною компетенцією як уповноваженого і постійно діючого органу в системі правосуддя України й жоден інший суб`єкт чи орган, зокрема, суд не може здійснювати втручання у здійснення такої компетенції.
20. У відзиві відзначається, що у спірних правовідносинах Комісія не вийшла за межі своєї компетенції і дотрималася вимог до діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, використавши наявні у неї дискреційні повноваження з метою, з якою вони надані, а також з урахуванням принципу обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), пропорційно, розсудливо.
21. З огляду на зазначене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
22. У відповіді на відзив позивачка з викладеними відповідачем доводами не погоджується й наполягає на тому, що спірні рішення Комісії не відповідають Методичним вказівкам. При цьому, звертає увагу на відсутність жодних належних доказів, які б підтверджували правильність та обґрунтованість оцінювання виконаного нею практичного завдання.
23. На думку позивачки, ненаведення Комісією мотивів щодо результатів перевірки кожного визначеного Методичними вказівками елемента виконаного практичного завдання є порушенням процедури, встановленої Положенням про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів, і принципів належного документування результатів оцінювання та їх повноцінного відображення у матеріалах конкурсу, що призводить до відсутності доказової бази, яка б надавала можливість як учаснику конкурсу, так і суду, що здійснює перевірку правомірності рішень комісії, пересвідчитися у дотриманні екзаменаційною комісією вимог зазначеного Положення та Методичних вказівок, обґрунтованості виставлених балів та відсутності ознак суб`єктивного або дискримінаційного підходу під час оцінювання як запоруки довіри до процедури відбору кандидатів на посаду судді.
24. ОСОБА_1 заперечує доводи Комісії стосовно відсутності у неї нормативно закріпленого обов`язку фіксації та відображення у будь-якій формі, зокрема, в екзаменаційній відомості міркувань чи висновків членів екзаменаційної комісії, які проводили перевірку практичного завдання, щодо окремих показників та елементів, яким не відповідало виконане кандидатом завдання.
25. Такі міркування, як вважає позивачка, не співвідносяться із загальними принципами права та приписами частини другої статті 19 Конституції України, оскільки як з екзаменаційних відомостей, що складені за результатом перевірки виконаного нею практичного завдання, так і зі змісту оскаржених рішень неможливо встановити, які саме конкретні недоліки стали підставою для зниження остаточної оцінки роботи та зумовили не набрання мінімальної кількості балів, необхідної для продовження її участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах.
26. Щодо покликань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведені в постанові від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25, позивачка зауважує, що стосовно цього судового рішення була викладена окрема думка, мотиви якої підтверджують обґрунтованість викладених у позові підстав.
27. Позивачка просить врахувати долучену до матеріалів справи відповідь на відзив, а поданий нею позов задовольнити повністю.
ПРОЦЕДУРНІ ПИТАННЯ, ПОВ`ЯЗАНІ З РУХОМ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
28. У відповіді на відзив позивачка, покликаючись на приписи частин п`ятої - сьомої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заявила клопотання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
29. Відповідач не скористався наданим йому процесуальним законом правом подати до суду пояснення, заперечення чи міркування стосовно заявленого позивачкою клопотання, вирішуючи яке, Суд виходить з такого.
30. Предмет спору у справі, що розглядається, стосується законності адміністративних актів (рішень) ВККС України, у зв`язку з чим така справа підпадає під дію статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України.
31. Вказана стаття визначає особливості провадження у справах, зокрема, щодо оскарження актів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України й у частині другій містить імперативний припис, згідно з яким адміністративні справи, у тому числі щодо законності актів ВККС України (пункт 3 частини першої цієї статті), розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.
32. За нормами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
33. Пунктом 2 частини шостої цієї ж статті визначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, зокрема, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
34. Відкриваючи провадження у цій справі, Верховний Суд, взявши до уваги відсутність у позовній заяві клопотання про її розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування і те, що така справа не належить до категорії справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження й може бути віднесена до справ незначної складності, керуючись, зокрема, статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
35. З моменту відкриття провадження у цій справі станом й на час заявлення позивачкою клопотання умови розгляду справи та її складність не змінились, а подані сторонами заяви по суті та додані до них документи не зумовлюють необхідності розгляду цієї справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, оскільки надані її учасниками пояснення та обсяг наявних у справі доказів дають змогу суду повно та всебічно з`ясувати обставини справи, які стосуються предмету доказування, та ухвалити судове рішення у відповідності з критеріями, закріпленими у статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
36. У клопотанні позивачки про розгляд цієї справи в судовому засідання з викликом (повідомленням) сторін не наведено вагомих і переконливих аргументів, які б могли зумовити потребу в розгляді справи з проведенням у ній публічних (усних) слухань.
37. Кодекс адміністративного судочинства України закріплює за судом достатній обсяг повноважень, які дозволяють здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін з дотриманням усіх засад (принципів) судочинства і процесуальних прав та гарантій учасників справи. Розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомлення) сторін не є визначальним для правильного вирішення спору по суті й доречний лише у тих випадках, коли це дійсно необхідно й обумовлено умовами конкретного судового провадження.
38. Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 580/6136/23, надаючи оцінку аргументам сторони про порушення її права на публічний розгляд справи, зазначав, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в тій чи іншій заяві по суті (у тому випадку мова йшла про апеляційну скаргу та заперечення на неї, що однак не виключає можливість застосування таких висновків у справі, що розглядається) не у всіх випадках зумовлюють необхідність призначення справи до розгляду з викликом її учасників (в судовому засіданні).
39. Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від .08.12.1983 у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
40. Сторонам у цій справі, зокрема й позивачці, була забезпечена можливість рівної та в порядку, передбаченому процесуальним законом, реалізації усіх наявних у них прав та обов`язків, у тому числі, подати відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, й сторони цими правами скористались: відповідач подав відзив на позовну заяву, а позивачка відповідь на нього. 
41. Тому, ознайомившись із доводами, наведеними у клопотанні, а також зважаючи на викладені вище положення норм процесуального права, правові позиції Верховного Суду та практику ЄСПЛ з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, Суд не знайшов підстав для розгляду цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін й продовжує її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ
42. На підставі наявних у справі матеріалів Суд з`ясував, що рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних судах із розгляду господарських справ (далі - також Конкурс).
43. Рішенням ВККС України від 19 червня 2024 року № 184/зп-24 призначене кваліфікаційне оцінювання в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах для 821 кандидата з кримінальної спеціалізації, 686 - з цивільної спеціалізації, у тому числі для позивачки.
44. Цим же рішенням встановлена черговість етапів кваліфікаційного оцінювання: перший - складання кваліфікаційного іспиту; другий - дослідження досьє та проведення співбесіди 
45. Надалі Комісія ухвалила рішення від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 (зі змінами згідно з рішенням Комісії від 29 січня 2025 року № 28/зп-25), яким затвердила Методичні вказівки з оцінювання практичного завдання, виконаного кандидатами на посаду суддів апеляційних судів під час кваліфікаційного іспиту, зокрема, Методичні вказівки з оцінювання практичного завдання з кримінальної спеціалізації, виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах у межах Конкурсу. 
46. Відповідно до Методичних вказівок максимально можливий бал за кожне модельне судове рішення становить 75 балів. 
47. 21 серпня 2024 року рішенням Комісії № 260/зп-24 затверджений тип 2 практичного завдання для виконання кандидатами на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах під час кваліфікаційного іспиту в межах конкурсу. Тип 2 практичного завдання включає два модельні судові рішення, що складаються зі вступної, описової (крім кримінального судочинства) та/або частково мотивувальної частини, на підставі даних яких учасник повинен продовжити їх викладення.
48. 11 вересня 2024 року Комісія ухвалила рішення № 270/зп-24, яким призначила кваліфікаційний іспит під час кваліфікаційного оцінювання у межах оголошеного Конкурсу, яким визначила черговість етапів проведення кваліфікаційного іспиту, а саме: перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
49. Рішенням Комісії від 21 жовтня 2024 року № 323/зп-24 затверджені кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація), згідно з яким до другого етапу кваліфікаційного іспиту в межах Конкурсу - тестування когнітивних здібностей допущені 703 кандидата, які успішно склали тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація), зокрема і позивачка.
50. Рішенням Комісії від 20 січня 2025 року № 16/зп-25 затверджені кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація). До виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація) допущено 507 кандидатів, у тому числі ОСОБА_1 , яка успішно пройшла другий етап кваліфікаційного іспиту (тестування когнітивних здібностей). 
51. Вказаним рішенням ВККС України також визначені особливості виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація), зокрема, встановлено, що виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація) у межах конкурсу здійснюватиметься з використанням комп`ютерної техніки. Встановлений максимально можливий бал за виконання практичного завдання кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (кримінальна спеціалізація) у межах Конкурсу - 150 балів.
52. Окрім цього Комісія встановила, що прохідний бал за виконання практичного завдання становить 75 відсотків максимально можливого бала, або 112,5 бала. Згідно з графіком, визначеним наведеним рішенням ВККС України, з 12 по 14 та з 17 по 21 лютого 2025 року проведений третій етап кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного загального суду (кримінальна спеціалізація), участь в якому 13 лютого 2025 року взяла й ОСОБА_1 . 
53. Після проведення третього етапу кваліфікаційного іспиту рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25 затверджені кодовані результати практичного завдання, виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація) у межах Конкурсу.
54. У подальшому рішенням Комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25, серед іншого: затверджені декодовані результати практичного завдання, виконаного кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних загальних судах (кримінальна спеціалізація) у межах Конкурсу, в тому числі позивачкою, яка за результатами оцінювання першого судового рішення (код кандидата 0056423) отримала 68,5 бали, а за результатами другого (код кандидата 0036899) - 36 балів, що у сумі становить 104,5 бала (додаток № 1 до рішення); затверджені загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних загальних судів, зокрема, ОСОБА_1 (додаток № 2 до рішення); відмовлено в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнано такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя в апеляційних загальних судах, припинено участь у кваліфікаційному оцінюванні та оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах 780 кандидатів на посади суддів, серед яких є ОСОБА_1 (додаток № 4 до рішення).
55. Не погодившись з такими рішеннями Комісії, ОСОБА_1 оскаржила їх до суду.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
56. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
57. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».
58. З огляду на частину першу статті 92 цього Закону ВККС України є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
59. 09 грудня 2023 року прийнято Закон України № 3511-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри», який набрав чинності 30 грудня 2023 року.
60. 20 листопада 2024 року прийнято Закон України № 4072-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо особливостей складання кваліфікаційного іспиту», який набрав чинності 11 грудня 2024 року.
61. Законом України № 4072-ІХ пункт 571 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в такій редакції: «Вища кваліфікаційна комісія суддів України завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» від 9 грудня 2023 року № 3511-IX.
Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить кваліфікаційний іспит в межах конкурсу, передбаченого цим пунктом, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо особливостей складання кваліфікаційного іспиту.».
62. Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
63. Згідно із частиною першою статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (тут і далі в редакції зі змінами, внесеними законами України № 3511-IX та № 4072-IX, чинній на час виникнення спірних правовідносин), конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується ВККС України, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.
64. ВККС України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, визначених статтею 793 цього Закону (пункт 2 частини першої статті 792 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
65. Пункт 2 частини першої статті 792 вказаного Закону визначає, що у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.
66. До повноважень Комісії входить, зокрема, проведення кваліфікаційного оцінювання (пункт 7 частини першої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
67. З правилами частини першої, другої статті 83 зазначеного Закону кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
68. Кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди (частини перша, друга статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
69. Абзацами першим, другим частини другої статті 85 цього ж Закону визначено, що кваліфікаційний іспит для цілей кваліфікаційного оцінювання є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться в порядку, встановленому статтею 74 цього Закону, з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.
Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичного завдання. Анонімне тестування проводиться щодо когнітивних здібностей, історії української державності, загальних знань у сфері права та спеціалізації відповідного суду з урахуванням його інстанційності. Практичне завдання проводиться щодо спеціалізації відповідного суду з урахуванням його інстанційності.
70. За нормами частин першої, третьої, п`ятої, одинадцятої статті 74 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кваліфікаційний іспит є атестуванням професійної компетентності кандидата на посаду судді з метою виявлення належних знань, рівня підготовки та здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичних завдань.
Анонімне тестування проводиться щодо когнітивних здібностей, історії української державності, загальних знань у сфері права та однієї або кількох спеціалізацій суду на вибір: адміністративної, господарської та загальної (цивільної і кримінальної).
Практичні завдання проводяться щодо вибраної (вибраних) кандидатом спеціалізації (спеціалізацій) суду.
Форма та зміст тестувань, практичних завдань, а також порядок їх проведення затверджуються ВККС України.
Кандидат на посаду судді вважається таким, що склав кваліфікаційний іспит з вибраної спеціалізації суду, якщо він:
1) набрав не менше 75 відсотків максимально можливого бала за тестування щодо історії української державності, загальних знань у сфері права та відповідної спеціалізації суду;
2) набрав не менше 75 відсотків максимально можливого бала за виконання практичного завдання щодо відповідної спеціалізації суду;
3) успішно пройшов тестування щодо когнітивних здібностей. Успішним проходженням вважається набрання кандидатом середнього допустимого бала тестування щодо когнітивних здібностей, встановленого ВККС України.
Порушення процедури проведення кваліфікаційного іспиту може бути оскаржено в порядку, встановленому законом.
71. Рішенням від 19 червня 2024 року № 185/зп-24, ухваленим на виконання вимог частини третьої статті 74 та пункту 6 частини першої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Комісія затвердила Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів.
72. У преамбулі до цього Положення вказано, що воно розроблено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і визначає організаційно-правові засади підготовки та проведення кваліфікаційного іспиту, форму та зміст тестувань, практичних завдань, методику оцінювання результатів іспиту під час добору на посаду судді місцевого суду, кваліфікаційного оцінювання та у зв`язку з наміром судді бути переведеним до іншого місцевого суду, а також засади формування рейтингу і резерву кандидатів на посаду судді місцевого суду.
73. Пункт 2.8 розділу 2 цього ж Положення визначає типи практичних завдань. Тип 1 - модельна судова справа із сукупністю документів та достатніми даними (інформацією), на підставі яких учасник повинен підготувати модельне рішення суду та/або продовжити викладення запропонованої частини модельного судового рішення на підставі матеріалів модельної судової справи (підпункт 2.8.1). Тип 2 - два модельні судові рішення, що складаються зі вступної, описової (крім кримінального судочинства) та/або частково мотивувальної частини, на підставі даних яких учасник повинен продовжити їх викладення (підпункт 2.8.2).
74. Методика оцінювання учасників іспиту врегульована розділом 5 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів, у пункті 5.5 якого визначений порядок оцінювання результатів виконання практичного завдання. Цей пункт містить таку регламентацію:
Практичне завдання оцінюється екзаменаційною комісією, склад якої затверджується рішенням Комісії (підпункт 5.5.1).
Методичні вказівки з оцінювання практичного завдання затверджуються Комісією та оприлюднюються на її офіційному вебсайті (підпункт 5.5.4).
Перевірка практичного завдання полягає у встановленні відповідності змісту виконаного учасником завдання показникам (методичним вказівкам) з оцінювання цього завдання (підпункт 5.5.5).
За результатами перевірки практичного завдання кожним членом екзаменаційної комісії виставляється індивідуальна оцінка роботи від 0 до 150 балів (підпункт 5.5.6). 
Після оцінювання практичного завдання усіма членами екзаменаційної комісії програмою виводиться остаточна оцінка учасника шляхом визначення середнього арифметичного бала на підставі індивідуальних оцінок з округленням до наближеного цілого числа або числа з десятковою частиною 0,5 (підпункт 5.5.8).
75. У пункті 5.6 розділу 5 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів містяться приписи про те, що бали за кожен етап іспиту визначаються окремо, а за змістом пункту 5.7 цього ж розділу зазначеного Положення максимально можливий бал на кожному етапі іспиту: тестування когнітивних здібностей - 60; тестування знань з історії української державності - 40; тестування загальних знань у сфері права - 50; тестування знань зі спеціалізації відповідного суду - 100; виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду - 150.
76. Кількість балів за кожне модельне судове рішення у разі виконання під час іспиту практичного завдання типу 2 визначається методичними вказівками з оцінювання практичного завдання (пункт 5.8 розділу 5 вищезгаданого Положення).
77. Рішенням від 17 липня 2024 року № 228/зп-24 ВККС України, окрім іншого, затвердила Методичні вказівки, у яких визначила, що за кожне з двох судових рішень практичного завдання виставляється оцінка за шкалою 75 балів.
78. Цими Методичними вказівками також визначено, за якими елементами здійснюється оцінка практичного завдання, зокрема, з кримінальної спеціалізації, а також максимально можливу кількість балів, за якою може бути оцінений відповідний елемент (критерій), а саме:
1) мотивувальна частина оцінюється від 0 до 45 балів, з яких: мотиви, з яких апеляційну скаргу визнано обґрунтованою чи необґрунтованою, - 0- 20; умотивованість застосування закону України про кримінальну відповідальність, - 0- 25;
2) резолютивна частина - від 0 до 22 балів, з яких: висновки суду апеляційної інстанції щодо суті вимог апеляційної скарги, запобіжного заходу та розподілу процесуальних витрат, - 0- 15; строк і порядок набрання ухвалою (вироком) законної сили та його оскарження, - 0- 7;
3) дотримання стилістики судового рішення - від 0 до 5 балів;
4) дотримання правил орфографії та пунктуації - від 0 до 3 балів.
79. У примітці до Методичних вказівок визначено, що залежно від обставин справи, викладених в описовій частині постанови суду апеляційної інстанції, та виду судового рішення (про залишення оскарженого рішення без змін, його зміну чи скасування) ВККС України може відступити від наведеної у цих Методичних вказівках структури та кількості виставлених балів за одним чи кількома елементами оцінювання, але не більше як на 10 %. У такому разі Комісія не може виходити за межі загальної кількості балів (75).
80. Нормами пункту 6.1 розділу 6 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів визначено, що стадіями встановлення результатів іспиту є:
- затвердження кодованих результатів кожного етапу іспиту;
- затвердження декодованих результатів кожного етапу іспиту;
- затвердження загальних результатів іспиту.
81. Згідно з підпунктом 6.4.2 пункту 6.4 розділу 6 згаданого вище Положення у рішенні про затвердження декодованих результатів етапу іспиту зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові учасника; код учасника; бал учасника; результат етапу іспиту («успішно складено» або «не складено»).
82. Підпункт 6.5.3 пункту 6.5 розділу 6 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів закріплює, що у рішенні про затвердження загальних результатів іспиту зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові учасника; статус учасника: «кандидат на посаду судді» або «суддя»; інформація про участь в етапі іспиту (щодо кожного етапу іспиту окремо): код учасника; бал учасника; результат етапу іспиту («успішно складено» або «не складено»); загальний результат іспиту («успішно складено» або «не складено»); примітка щодо поважності причин неявки на іспит (для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого суду) заповнюється щодо учасників, які не з`явилися на один або більше його етапів: «визнано поважними» або «не визнано поважними»; дата затвердження результатів іспиту.
83. За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді ВККС України ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання (частина десята статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
84. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення ВККС України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване винятково з таких підстав:
1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
85. Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
86. У позовній заяві та відповіді на відзив позивачка наполягає на тому, що спірні рішення відповідача вищенаведеним критеріям не відповідають, оскільки: вони є невмотивованими; прийняті з порушенням встановленої законом процедури, свавільно й з виходом за межі наданої Комісії дискреції; не відповідають верховенству права (правовладдю) і такому його принципу як правова визначеність; протиправно та всупереч закону обмежують їй доступ до професії судді.
87. Доводи про невмотивованість оскаржених у цій справі рішень Комісії ОСОБА_1 аргументує тим, що такі не містять мотивів, виходячи з яких ВККС України встановила кількість балів за результатом оцінювання таких робіт, у тому числі, щодо перевірки кожного з визначеного у Методичних вказівках елементів практичного завдання та оцінки в балах відповідно до передбачених ними критеріїв.
88. Позивачка вважає, що обов`язок Комісії наводити такі мотиви у рішеннях, які вона прийняла у спірних правовідносинах, передбачений нормами частин першої, третьої статті 88 та частини п`ятої статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пунктом 5.5 розділу 5, підпунктами 6.3.2, 6.4.2 та 6.5.3 розділу 6 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методикою оцінювання кандидатів, а також Методичними вказівками.
89. Надаючи оцінку таким аргументам, Верховний Суд виходить з такого.
90. Частини перша, третя статті 88 та частина п`ята статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» містять загальні критерії до вмотивованості рішень ВККС України, а саме - вимагають від Комісії ухвалювати мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, й наводити у рішенні, ухваленому за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
91. Пункти 6.3.2, 6.4.2 та 6.5.3 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів конкретизують зміст рішень ВККС України про затвердження кодованих та декодованих результатів етапу іспиту, про затвердження загальних результатів іспиту.
92. Суд у встановленому процесуальним законом порядку дослідив наявні у матеріалах справи й належним чином засвідчені копії оскаржених рішень ВККС України, надані позивачкою та відповідачем, й з`ясував, що такі відповідають закріпленим у законі вимогам щодо їх змісту.
93. Так, у рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 87/зп-25, яким затверджені кодовані результати виконаного, утому числі, позивачкою практичного завдання (кримінальна та цивільна спеціалізації), в частині, яка стосується предмету спору у справі, що розглядається, містяться: код учасника (кандидата) - 0036899 та бал учасника - « 36» (пункт 654 додатку до рішення), що відповідає підпунктам 6.3.2.1 і 6.3.2.2 пункту 6.3 розділу 6 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів. Результат етапу іспиту («успішно складено» або «не складено») у вказаному рішенні не зазначено на підставі абзацу другого підпункту 6.3.2.3 пункту 6.3 розділу 6 зазначеного Положення, оскільки позивачкою виконувалось практичне завдання типу 2.
94. У рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25, яким у спірних відносинах відповідач затвердив декодовані результати виконаного кандидатами практичного завдання, загальні результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання «складання кваліфікаційного іспиту» та вирішив питання про допуск кандидатів до другого етапу такого оцінювання (в частині кандидата ОСОБА_1 ), зокрема у додатку 1 до вказаного рішення (пункт 186), містяться: прізвище, ім`я, по батькові учасника - ОСОБА_1 ; статус учасника - «кандидат»; коди учасника - 0056423 та 0036899; бал учасника - « 68,5» та « 36» відповідно і загальний (підсумковий) бал « 104,5»; результат етапу іспиту (у тому числі щодо позивачки) - не складено; дата затвердження результатів іспиту - 17 квітня 2025 року.
95. Вказані обставини та досліджені судом докази на їх підтвердження засвідчують, що зміст рішення Комісії від 17 квітня 2025 року № 89/зп-25 також повністю відповідає вимогам підпунктів 6.4.2.1 - 6.4.2.4 підпункту 6.4.2 пункту 6.4 та підпунктів 6.5.3.1 - 6.5.3.3.4, 6.5.3.3.6 підпункту 6.5.3 пункту 6.5 розділу 6 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів.
96. Оскаржувані рішення Комісії складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин, що також узгоджується з нормами її Регламенту, затвердженого рішенням від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16.
97. Верховний Суд критично оцінює доводи позивачки про наявність у Комісії нормативно закріпленого обов`язку зазначати у спірних рішеннях мотиви щодо кожного з кандидатів про виставлену членом екзаменаційної комісії оцінку за кожен елемент виконаного ним практичного завдання відповідно до визначених у Методичних вказівках критеріїв і наводити обґрунтування стосовно причин виставлення саме такого бала.
98. З цього приводу Суд відзначає, що релевантні спірним правовідносинам норми права, зокрема, процитовані у цьому рішенні Верховного Суду, не закріплюють за ВККС України обов`язку наводити у оспорених в цій справі рішеннях таке мотивування, на якому наполягає ОСОБА_1 , і такий висновок щодо застосування норм права відповідає правозастосовній практиці Великої Палати Верховного Суду.
99. Зокрема, у постанові від 18 грудня 2025 року у справі № 990/216/25 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вмотивованим є рішення, в якому зазначені підстави, на яких воно ґрунтується. 
100. Надаючи оцінку доводам позивача про обов`язок ВККС України відображати поелементне оцінювання (відповідно до шкали балів за Методичними вказівками) практичних робіт у негативних рішеннях щодо кандидатів, які не склали кваліфікаційний іспит, Велика Палата Верховного Суду в наведеній вище постанові виходила з того, що встановлена у спірних правовідносинах правова регламентація методики оцінювання учасників іспиту та порядок оцінювання результатів виконання практичного завдання (розділ 5 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів) включає: визначення суб`єктів оцінювання, діапазон, в якому члени екзаменаційної комісії виставляють індивідуальні оцінки (від 0 до 150), випадки, коли робота учасника оцінюється у 0 балів, алгоритм (механізм) обчислення остаточної оцінки учасника.
101. Отже результат оцінювання практичного завдання відбувається за бальною шкалою. Бал визначається за результатом оцінювання практичного завдання в цілому (загалом), а не його окремих елементів. Під час визначення результатів цього етапу не встановлено іншої форми оцінювання.
102. Тому Велика Палата Верховного Суду виснувала, що порядок оцінювання визначає суть перевірки практичного завдання, яка полягає у встановленні відповідності змісту виконаного учасником завдання показникам (методичним вказівкам) з оцінювання цього завдання.
103. Водночас, визначений пунктом 5.5 розділу 5 Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів порядок оцінювання не містить вимог щодо виставлення оцінки окремо за певні елементи практичного задання. Не містить таких вимог й Закон України «Про судоустрій і статус суддів».
104. За такого правового регулювання й з огляду на встановлені у справі обставини, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 грудня 2025 року у справі № 990/216/25 відхилила аргументи позивача стосовно невмотивованості оспореного рішення ВККС України, оскільки у такому адміністративному акті відповідно до чинного нормативного врегулювання процедури кваліфікаційного іспиту Комісія належним чином навела підстави, на яких воно ґрунтується, послалася на відповідні правові норми й описала обставини, щодо яких вони (норми) застосовані.
105. Аналогічні обставини щодо обсягу мотивування оскаржених позивачкою рішень ВККС України установлені й у справі, що розглядається, у зв`язку з чим Верховний Суд не вбачає підстав для прийняття доводів ОСОБА_1 стосовно їх невмотивованості.
106. Здійснюючи апеляційний перегляд справи № 990/216/25, Велика Палата Верховного Суду за схожих фактичних обставин та у подібних правовідносинах дійшла висновку й про те, що незазначення в оскаржуваному рішенні Комісії інформації про кількість балів, виставлених за кожен із визначених Методичними вказівками елементів оцінювання, абсолютно не свідчить про порушення відповідачем порядку оцінювання учасників іспиту.
107. Тож Суд не погоджується з доводами позову про порушення відповідачем порядку проведення кваліфікаційного іспиту з причин незазначенням в оскаржених рішеннях ВККС України відповідних мотивів, які б містили обґрунтування висновків стосовно виставленої позивачці оцінки в балах за кожен з елементів виконаних нею практичних завдань відповідно до визначених у Методичних вказівках критеріїв.
108. Верховний Суд виокремлює і те, що саме собою ненаведення в оскаржуваному рішенні ВККС України оцінки за кожний елемент оцінювання не може підтверджувати того, що члени екзаменаційної комісії здійснили перевірку практичного завдання позивача без застосування чи без дотримання Методичних вказівок.
109. Поряд із цим, позивачка стверджує, що члени екзаменаційної комісії, які здійснювали оцінку виконаних нею робіт, всупереч наявній правовій регламентації порядку проведення кваліфікаційного оцінювання у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів у апеляційних загальних судах, не відобразили у екзаменаційних відомостях інформації стосовно оцінки за кожен з елементів виконаного нею як кандидатом практичного завдання відповідно до шкали балів, визначених у Методичних вказівках. У цьому позивачка також вбачає процедурні порушення з боку Комісії.
110. Однак, Верховний Суд звертає увагу на те, що з огляду на назву та зміст Методичних вказівок такі за своєю правовою природою є інструктивним і керівним документом, адресованим передовсім членам екзаменаційної комісії, яким визначено алгоритм оцінювання та уніфіковано процес перевірки.
111. Методичні вказівки складаються зі шкали оцінювання, визначають елементи практичного завдання, що підлягають оцінюванню та показники оцінювання. Обов`язку та способу фіксації балів окремо за кожен елемент практичного завдання Методичні вказівки не містять. Вони призначені як для членів екзаменаційних комісій, так і для кандидатів і слугують для них орієнтиром під час перевірки та виконання практичних завдань, для забезпечення єдиних стандартизованих для всіх учасників іспиту підходів у їх виконанні та оцінюванні.
112. Тому, сам лише факт наявності затверджених Комісією Методичних вказівок жодним чином не означає, що в члени екзаменаційної комісії, зокрема, у сформованих за результатом оцінювання робіт екзаменаційних відомостях, повинні були відобразити, крім остаточної оцінки практичного завдання, також і бали за кожний його елемент.
113. Такий підхід до документального оформлення результатів оцінювання виконаних кандидатом практичних завдань є цілком недоцільним також з огляду на те, що предметом оцінювання є практичне завдання загалом, а не його окремі елементи.
114. На цьому наголошувала й Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в уже згаданій вище постанові від 18 грудня 2025 року у справі № 990/216/25, а також в постановах від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25 та від 11 грудня 2025 року у справі № 990/221/25.
115. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, варто згадати й висновки щодо застосування норм частини другої статті 19 Конституції України, які Велика Палата Верховного Суду зазначила, у тому числі, в постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 9901/513/19. За цими висновками діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально - дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом».
116. Тобто, на відміну від суб`єкта приватного права, ВККС України як державний колегіальний орган суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України (частина перша статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), зобов`язана діяти виключно у тих межах, які окреслені законодавцем, та не має права відступати від правового регулювання, запровадженого у певній сфері суспільних відносин, зокрема, виходити за межі наданих їй повноважень, або здійснювати їх реалізацію у спосіб, який законом не передбачений.
117. Юридичний аналіз застосовних до спірних у цій справі правовідносин норм, які регламентують порядок і методику оцінювання виконаних кандидатами практичних завдань у межах кваліфікаційного іспиту, не дає підстав стверджувати про закріплення у них обов`язку членів екзаменаційної комісії здійснювати проставлення конкретних балів окремо за кожен показник оцінювання практичного завдання, що підлягає оцінюванню, та за кожен з показників оцінювання, передбачених Методичними вказівками. Відповідних документів (форм, бланків, відомостей тощо), у яких члени екзаменаційної комісії повинні фіксувати такі оцінки (бали), ані Положенням про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, ані Методичними вказівками не передбачено і не затверджено.
118. З огляду на це у членів екзаменаційної комісії не існувало правових підстав для оцінювання виконаного позивачкою практичного завдання в інший спосіб, аніж шляхом виставлення однієї підсумкової індивідуальної оцінки за результатами перевірки відповідності роботи в цілому визначеним у Методичних вказівках критеріям оцінювання згідно з закріпленою у таких вказівках шкалою балів.
119. За наявним у спірних правовідносинах правовим регулюванням, члени екзаменаційної комісії, здійснюючи оцінку виконаного учасником практичного завдання в інформаційній системі згідно з Методичними вказівками, уповноважені виставляти лише загальну індивідуальну оцінку відповідної практичної роботи у діапазоні від 0 до 150 балів, а після оцінювання практичного завдання усіма членами екзаменаційної комісії остаточна оцінка учасника виводиться програмою в інформаційній системі шляхом визначення середнього арифметичного бала на підставі індивідуальних оцінок з округленням до наближеного цілого числа або числа з десятковою частиною 0,5.
120. Саме у такий спосіб, як вказують з`ясовані судовим розглядом цієї справи обставини та наявні у її матеріалах докази, й діяла Комісія у спірних правовідносинах, здійснюючи оцінювання виконаних позивачкою практичних завдань, а також приймаючи оскаржені у вказаній справі рішення стосовно неї.
121. Іншого способу та порядку реалізації відповідачем наданих йому у спірних правовідносинах повноважень, закон, який їх врегульовує, не передбачає, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати, що ВККС України допустила суттєві порушення у проведеній нею за участю позивачки процедурі суддівської кар`єри, які б могли поставити під обґрунтований сумнів її результати. З цих мотивів твердження позивачки про порушення відповідачем порядку проведення конкурсу належить відхилити у повному обсязі.
122. Реагуючи на наведені позивачкою доводи щодо зловживання відповідачем наданими йому дискреційними повноваженнями, їх необмеженість й сваволю з боку ВККС України, Верховний Суд зазначає таке.
123. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року як дискреційне потрібно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, ухвалюючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
124. Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). У контексті діяльності ВККС України це означає, що Комісія має повноваження самостійно визначати критерії оцінювання в межах установленого законом порядку та обирати спосіб реалізації процедур кваліфікаційного оцінювання з дотриманням правових норм.
125. Виконання практичного завдання як складова кваліфікаційного іспиту є етапом, на якому дискреційні повноваження Комісії в межах процедури кваліфікаційного оцінювання застосовуються чи не найбільш широко. На цій стадії учасник кваліфікаційного іспиту пропонує своє бачення ідеального судового рішення, яке він виконує відповідно до наданих Комісією відомостей та у створених нею умовах. Натомість ВККС України повинна забезпечити рівність умов для всіх учасників та оцінити виконані учасниками кваліфікаційного іспиту роботи крізь призму напрацьованих нею критеріїв оцінки, дотримуючись правил та принципів проведення іспиту.
126. Верховний Суд (як Касаційний адміністративний суд, так і Велика Палата Верховного Суду) вже неодноразово давав оцінку діям ВККС України в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на такій стадії кваліфікаційного іспиту як виконання практичного завдання та сформував усталений підхід до вирішення такої категорії спорів (зокрема, постанови Великої Палати від 21 серпня 2018 року у справі № 800/166/17, від 08 жовтня 2019 року у справі № 9901/49/19, від 19 листопада 2019 року у справі № 9901/90/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 9901/100/19 та від 27 квітня 2023 року у справі № 9901/260/19).
127. Верховний Суд акцентував увагу на легітимній меті дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання, що здійснюється членами ВККС України за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.
128. Зміст здійснюваних Комісією процедур на зазначеному етапі не зазнав істотних змін, а доводи скаржників і тоді здебільшого стосувалися необхідності фіксації / відображення міркувань / висновків членів Комісії, які проводили оцінювання практичного завдання.
129. Відхиляючи такі доводи, Верховний Суд констатував, що фіксацію / відображення у будь-якій формі (зокрема й в екзаменаційній відомості) міркувань / висновків членів Комісії, які проводили оцінювання практичного завдання, які до того ж встановлюють відповідність кандидата на посаду судді критеріям кваліфікаційного оцінювання за внутрішнім переконанням, щодо окремих показників / критеріїв, яким не відповідало виконане кандидатом завдання, не визначено приписами чинного законодавства, якими встановлено як порядок кваліфікаційного оцінювання, так і його методологію.
130. Водночас Комісія, відреагувавши на численні зауваження скаржників про відсутність методики оцінювання результатів іспиту, показників та критеріїв оцінки практичного завдання, затвердила своїм рішенням від 17 липня 2024 року Методичні вказівки.
131. Позивачка наполягає на тому, що затвердження Методичних вказівок зобов`язує Комісію не лише їх дотримуватися, але й докладно документувати свої міркування / висновки щодо оцінки практичних завдань відповідно до шкали балів, визначеної згаданими вказівками.
132. Проте, Суд підкреслює, що затвердження Методичних вказівок загалом та концептуально не змінило правового врегулювання процедури кваліфікаційного іспиту і методики визначення його результатів та відповідно й обсягу дискреційних повноважень членів ВККС України на цьому етапі. 
133. З огляду на пояснену Комісією мету затвердження Методичних вказівок та невнесення відповідних змін до форми і змісту документів і рішень, які ВККС України ухвалює у процедурі кваліфікаційного іспиту на стадії виконання практичного завдання, відсутні підстав вважати позицію відповідача про допоміжний характер згаданого документа неправильною чи нераціональною.
134. Здійснюючи зовнішній публічний нагляд за дискреційними повноваженнями владного суб`єкта, суд не повинен вдаватися до зміни їх обсягу, бо це є предметом відповідного правового регулювання, а має проконтролювати, чи не є викладені у рішенні цього органу висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими стосовно фактів.
135. Законодавство ж, що врегульовує спірні у цій справі правовідносини, не вказує на наявність у ВККС України необмеженої дискреції, оскільки з достатньою чіткістю визначає порядок перевірки та оцінювання результатів виконання практичного завдання кандидатами на посаду судді відповідної інстанції та спеціалізації, зокрема, установлює спосіб реалізації такого повноваження шляхом виставлення однієї індивідуальної оцінки за виконання практичного завдання, визначає конкретну градацію балів та умови допуску до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання, що робить їх зрозумілими і передбачуваними у застосуванні. Зміст оскаржених у справі рішень відповідача не вказує на те, що Комісії вийшла за межі наданої їй дискреції.
136. З`ясовані Судом обставини не підтверджують того, що в оскаржених у цій справі рішеннях Комісії не було наведено відповідних обґрунтувань, наявність яких обумовлена приписами конкретних правових норм, або що зазначені у них висновки були помилковими щодо фактів, довільними або нераціональними. Тобто підстав для визнання протиправними та скасування оскаржених позивачкою рішень Комісії в межах наявних у Суду повноважень стосовно судового контролю за такими адміністративним актами у цьому випадку фактично не існує.
137. В обсязі наявних у справі доказів відсутні підставі стверджувати й про те, що виставлені позивачці індивідуальні бали за результатами оцінювання виконаних нею практичних завдань були очевидно заниженими та/або дискримінаційними у порівнянні з іншими кандидатами, які брали участь у доборі, або того, що між виставленими їй балами існували суттєві розбіжності, які могли викликати сумнів у якості та об`єктивності оцінювання й потребували переоцінки виконаної роботи. За таких обставин й потреби у наведенні у спірних рішеннях Комісії додаткових мотивів на обґрунтування саме такої оцінки позивачки з метою переконання кожного у законності таких рішень - не виникло.
138. Згідно з паперовими формами електронних документів - екзаменаційних відомостей оцінювання практичного завдання, виконаного позивачкою, кожний член екзаменаційної комісії виставив їй індивідуальний бал за кожне модельне судове рішення, що підтверджується змістом екзаменаційних відомостей і, відповідно, підтверджує дотримання ВККС України порядку оцінювання результатів виконання практичного завдання.
139. Нерозуміння позивачкою, як вона стверджує, критеріїв формування членами екзаменаційної комісії виставлених балів загалом є її суб`єктивним негативним ставленням до результату кваліфікаційного оцінювання та фактично є висловленням її особистих сумнівів щодо об`єктивності членів екзаменаційної комісії.
140. Фактично позивачка не погоджується з кількістю балів, виставлених за виконані практичні завдання, проте її позиція щодо заниження виставлених їй балів є відображенням її суб`єктивного погляду щодо якості виконаного практичного завдання, тоді як внутрішнім розсудом щодо оцінювання такої роботи наділені саме члени Комісії, які оцінюють її загалом, а не кожен окремий елемент, дотримуючись, водночас, об`єктивності відповідного оцінювання.
141. З практичного погляду, наявність усіх елементів судового рішення автоматично не свідчить про його довершеність; не менш важливим є змістове наповнення цих елементів і те, як ці елементи узгоджуються між собою та формують зміст законного та обґрунтованого судового рішення.
142. Передбачений законом механізм фіксування лише остаточних балів - спочатку кожним членом комісії та в подальшому підсумкового балу, без проставлення балів за кожним показником, можливо не є досконалим, проте не можна стверджувати про те, що внаслідок цього Комісія допустила порушення яких-небудь вимог нормативно - правових актів, якими регламентована процедура оцінювання виконаного кандидатом практичного завдання, оскільки такі акти станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин були чинними і підлягали обов`язковому застосуванню. Суд, з огляду на наявні у нього повноваження та закріплені у Конституції України засади поділу влади, не вправі змінювати таке правове регулювання й перебирати на себе функції нормотворчої діяльності відповідних суб`єктів, у цьому випадку ВККС України.
143. Оспорені позивачкою рішення ВККС України безпосередньо не встановлюють порядок проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді й не регламентують складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів на таку посаду, а є лише способом фіксації результатів відповідних етапів іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання та вирішення питань, пов`язаних із участю в ньому конкретних осіб.
144. Верховний Суд враховує, що позивачка добровільно погодилась на участь у оголошеному ВККС України конкурсі на зайняття визначеної відповідачем кількості вакантних посад суддів у загальних апеляційних судах й самостійно вчинила активні дії задля реалізації такого бажання, подавши відповідні, визначені умовами такого конкурсу, документи.
145. Позивачка упродовж усього часу участі в зазначеній процедурі суддівської кар`єри та на попередніх етапах іспиту, які нею були успішно подолані, не заперечувала проти умов проведення конкурсу і не оскаржувала нормативні акти, які врегульовують порядок його проведення.
146. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затверджене рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24) та Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин та станом на зараз є (і були) чинними, а їх обов`язковість є однією з основних засад її діяльності, закріплених у пункті 6 параграфу 3 розділу 1 «Загальна частина» Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
147. До того ж умови проведеного у спірних правовідносинах конкурсу були публічно оголошені та заздалегідь відомі позивачці станом на момент, коли вона погодилася брати участь у ньому, та не зазнали сутнісних змін протягом часу його проведення. Такі правила мали універсальний характер і були застосовні до всіх учасників конкурсу. Позивачка не довела, що стосовно неї мали місце порушення принципів рівності та недискримінації.
148. У світлі таких обставин Верховний Суд висновує, що позивачка не могла не усвідомлювати умов та правової регламентації проведеного у спірних правовідносинах конкурсу, оскільки відповідні норми права та зміст процедурних рішень ВККС України з вказаних питань, послідовність та порядок дій Комісії були чіткими, зрозумілими та передбачуваними для всіх кандидатів, допущених до складання іспиту, зокрема й для ОСОБА_1 .
149. З огляду на це, Верховний Суд вважає, що позивачці були зрозумілі та належним чином доведені до її відома, зокрема, порядок, спосіб та методологія оцінювання виконаних нею практичних завдань, а також вимоги до змісту й обсягу мотивації спірних рішень, зумовлені ними юридичні наслідки для неї як для учасниці конкурсу.
150. Беручи до уваги зазначене, Верховний Суд відхиляє покликання позивачки на недотримання відповідачем такого елементу правовладдя як принцип правової визначеності, оскільки правове регулювання спірних у цій справі правовідносин повністю відповідало вимогам якості закону, не породило і не могло породити у неї легітимних, тобто заснованих на чинних нормах права, очікувань у тому, що спосіб, порядок та методологія оцінювання її робіт з виконання практичних завдань, а також мотивування спірних рішень щодо результатів її участі у конкурсі відбуватимуться саме таким чином та в такому обсязі, як вона того бажає.
151. З огляду на усе вищевикладене, Верховний Суд констатує, що наведені позивачкою підстави позову не доводять фактів порушення відповідачем правового порядку проведення кваліфікаційного іспиту, зокрема на етапі виконання нею практичного завдання, його оцінювання, затвердження кодованих і декодованих результатів іспиту та результатів іспиту загалом щодо ОСОБА_1 .
152. В обсязі з`ясованих у цій справі обставин та наявної у спірних правовідносинах регламентації, Верховний Суд не вважає, що оспорені позивачкою рішення Комісії є свавільними, прийняті без дотримання вимог частини другої статті 19 Конституції України та не відповідають критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими суд перевіряє законність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
153. Позивачка фактично твердить про необхідність зміни правил і методики оцінювання практичного завдання на стадії кваліфікаційного іспиту та затвердження його результатів, вказуючи на недосконале правове регулювання спірних правовідносин.
154. Однак Суд, вирішуючи спір у справі, яка розглядається, не надає і не може надавати оцінки доцільності відповідних змін до нормативно-правового врегулювання процедури кваліфікаційного оцінювання, зокрема й щодо відображення балів поелементного оцінювання практичного завдання, позаяк не є суб`єктом, до компетенції якого належить упорядкування такої процедури. Це виходить за межі предмету спору та предмету доказування у цій справі.
155. Суд наголошує, що прагнення до вдосконалення конкурсної процедури повинне втілюватися в порядку внесення змін до існуючого правого врегулювання. Суд же має реагувати на недотримання встановленого порядку, що призвело до порушення права учасника конкурсу, до того ж порушення реального, а не ілюзорного.
156. За результатом розгляду цієї справи Суд, беручи до уваги чинне нормативно - правове регулювання процедури проведення кваліфікаційного іспиту й фактичні обставини справи, з`ясував, що незазначення у спірних рішеннях ВККС України інформації щодо відображення балів поелементного оцінювання практичного завдання не вплинуло на права позивачки як учасниці конкурсу та кандидата на посаду суді.
157. ВККС України, виконуючи закріплений за нею в частині другій статті 77 обов`язок доказування в такій категорії адміністративних справ, навела достатньо аргументів та доказів на підтвердження законності та правомірності ухвалених нею у спірних правовідносинах рішень, що позивачкою не спростовано.
158. Водночас, ОСОБА_1 не довела наявності фактичних обставин, які б свідчили про порушення з боку ВККС України її прав як учасниці конкурсу та кандидата на посаду судді. Суб`єктивний сумнів позивачки у результатах складеного нею кваліфікаційного іспиту, обґрунтованість якого вона не довела, не зумовлює наявності достатніх підстав для задоволення заявлених у позові вимог про визнання протиправними та скасування оскаржених рішень Комісії.
159. Слід врахувати й те, що у додатках до спірних рішень ВККС України вже визначила перелік осіб, допущених до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», а тому задоволення позову ОСОБА_1 , з урахуванням того, що оскаржувані рішення Комісії стосовно неї не має ознак очевидної свавільності та протиправності, призведе до порушення прав усіх цих осіб - переможців відповідного етапу конкурсної процедури.
160. У зв`язку з цим перед Судом постає питання щодо обраного позивачкою способу захисту права, яке вона вважала порушеним.
161. З цього приводу Верховний Суд зазначає, що заявлена у цьому спорі вимога ОСОБА_1 про зобов`язання ВККС України поновити її участь в конкурсі з етапу виконання практичного завдання є похідною від вимог про визнання протиправними та скасування спірних рішень Комісії, які є основними, а тому її задоволення залежить від задоволення таких вимог.
162. Суд у цьому рішення вже висловився по суті спору в частині основних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржених ОСОБА_1 рішень Комісії й визнав ці вимоги необґрунтованими, що унеможливлює задоволення й похідної від них вимоги про зобов`язання відповідача поновити її участь в конкурсі з етапу виконання практичного завдання.
163. Заявлена позивачкою похідна позовна вимога не може бути задоволена з погляду й на те, що Суд як орган правосуддя не може під час розгляду спору щодо реалізації дискреційних повноважень адміністративного органу заміщати собою цей орган та зобов`язувати його здійснювати обов`язки, не визначені приписами чинного законодавства.
164. Вирішення питань, пов`язаних з участю позивачки у конкурсі, зокрема, щодо допуску її до відповідних етапів кваліфікаційного іспиту та припинення її участі у конкурсі належить до виключних повноважень ВККС України, які вона реалізує з певною свободою розсуду (дискрецією), зокрема, оцінюючи роботи кандидатів з виконання практичного завдання й затверджуючи результати як певних етапів, так й результати іспиту загалом.
165. Задоволення ж позову у спосіб, який визначила позивачка, становитиме неправомірне втручання Суду в такі виключні та дискреційні повноваження Комісії, що означатиме вихід суду за межі власних повноважень, які йому надані процесуальним законом у судовому адміністративному процесі. Це також підриватиме визначений Конституцією та законами України порядок здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, що є неприпустимим і суперечитиме Основному Закону України.
166. Таким чином Суд, за результатом розгляду цієї справи, не має повноважень зобов`язати ВККС України поновити участь в конкурсі ОСОБА_1 , яка з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений ним спосіб була визнана такою, що не набрала необхідної кількості балів за виконане нею практичне завдання та не склала кваліфікаційний іспит на цьому його етапі.
ВИСНОВОК ВЕРХОВНОГО СУДУ ПО СУТІ СПОРУ
167. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення спору у справі, що розглядається, Верховний Суд, надавши оцінку усім вагомим, доречним та важливим доводам сторін, а також дослідивши усі наявні у матеріалах провадження докази, які стосуються предмету доказування, дійшов такого висновку:
поданий ОСОБА_1 позов не підлягає задоволенню, оскільки за результатом розгляду цієї справи Суд не установив порушення прав позивачки, а наведені нею доводи по суті спору та наявні у матеріалах цього судового провадження докази не підтверджують протиправності оскаржених рішень ВККС України.
ЩОДО РОЗПОДІЛУ ПОНЕСЕНИХ СТОРОНАМИ СУДОВИХ ВИТРАТ
168. Абзацом першим частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
169. Аналіз викладених вище норм засвідчує, що усі передбачені законом судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
170. Оскільки за результатом розгляду цієї справи Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданого у ній позову в повному обсязі, то й передбачені процесуальним законом підстави для розподілу судових витрат у такому разі не виникли. За наведеного, це питання Судом не вирішується.
171. Керуючись статтями 2, 22, 241-246, 250, 258, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя Н.В. Коваленко

Судді: О.П. Стародуб

А.Ю. Бучик

А.А. Єзеров

А.І. Рибачук