Справа № 209/8323/25
Провадження № 2/209/602/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського 
в складі:головуючого- судді Корнєєвої І.В. 
за участі секретаря Пиндик Т.С.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Дубової О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Друга кам`янська Державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , батьком якої є померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , на спадкове майно:
-на 1/6 частку квартири, загальною площею 36,8 кв.м. жилою площею 19,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, кадастровий номер 5321887500:00:003:0543, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Свої позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 є дружиною сина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть , виданим 31 серпня 2016 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 544 від 27 червня 2008 року.
Відповідач ОСОБА_2 та померлий син позивачки ОСОБА_4 мали дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22 жовтня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді: 
- частини квартири, загальною площею 36,8 кв.м. жилою площею 19,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, кадастровий номер 5321887500:00:003:0543, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Інша частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної власності подружжя належала відповідачу ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_4 його спадщину прийняли мати - позивач ОСОБА_1 та на той час його малолітня дочка ОСОБА_3 .. Дружина померлого відповідач ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після померлого чоловіка на користь їх дочки ОСОБА_3 .
08 квітня 2009 року нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. позивачу були видані:
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (1/3 частка від спадкової частки),
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (яка на той час не мала кадастрового номеру , а в подальшому отримала кадастровий номер 5321887500:00:003:0543).
Також свідоцтва про право на спадщину за законом були видані дочці спадкодавця- малолітній ОСОБА_3 , а саме:
- на 1/3 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (2/3 частка від спадкової частки),
- на 2/3 частку земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (яка на той час не мала кадастрового номеру , а в подальшому отримала кадастровий номер 5321887500:00:003:0543).
21 січня 2010 року відповідач ОСОБА_2 продала позивачу ОСОБА_1 1/2 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу однієї другої частки квартири ,який посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрований в реєстрі за № 1-103.
Таким чином , станом на 21 січня 2010 року позивачу належало 2/3 частки квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 04 травня 2009 року (на 1/6 частку квартири) та 16 лютого 2010 року (на частку квартири).
Позивач ОСОБА_1 з 09 грудня 2003 року була зареєстрована та єдина мешкала у квартирі що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,, яка є єдиним її житлом і де вона залишилася проживати після смерті сина та набула у власність 2/3 часток квартири.
Відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3 мешкали та бли зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , єдиним власником якої до теперішнього часу є відповідач, що підтверджується Інформацією з Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 травня 2025 року.
Влітку 2011 року відповідач відправила свою малолітню дочку і відповідно онуку позивача ОСОБА_3 до міста Київ до своєї матері. 31 липня 2011 року, перебуваючи у місті Києві, онука пішла з дому за адресою: АДРЕСА_4 ,і більше додому не повернулася. Розшук дитини близькими, рідними та працівниками поліції на протязі п`яти років позитивних результатів не дав.
Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року ,яке набрало чинності 21 травня 2017 року, за позовом позивача , її онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , оголошена померлою.
На підставі рішення суду 14 червня 2017 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , актовий запис №04 від 14 червня 2017 року.
Після реєстрації смерті онуки позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої онуки ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом за правом представлення, як мати померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 = ОСОБА_4 ..
06 грудня 2017 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. були видані:
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (1/2 частка від 1/3 частки),
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, кадастровий номер 5321887500:00:003:0543, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (1/2 частка від 2/3 часток).
Відповідач ОСОБА_2 , яка теж є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї дочки ОСОБА_3 , не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої дочки та із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом.
Проте, у зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка зникла у 2011 році , залишилася зареєстрована разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , свідоцтво про право на спадщину після померлої онуки було видано позивачу лише на частку спадкового майна.
У свідоцтва про право на спадщину , виданих ОСОБА_1 , було зазначено , що спадкоємцями майна ОСОБА_3 є її мати ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_1 , син якої, а батько померлої, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З моменту видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої онуки ОСОБА_3 минуло більше семи років, 12 вересня 2023 року була знята заборона відчуження отриманого позивачем у спадщину майна, яка була накладена 06.12.2017 року на підставі ст. 47 Цивільного кодексу України.
До теперішнього часу відповідач не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Вона не цікавиться спадковим майном, не приймає ніякої участі в його утриманні, всі дії відповідача свідчать про її небажання приймати спадщину та юридично закріпити свої права власника нерухомого майна. Свідоцтва про право власності на 1/6 частку квартири та на 1/3 частку земельної ділянки залишаються невиданими, а право власності на вказане майно до цього часу зареєстровано за померлою онукою ОСОБА_3 .
На сьогодні позивач самостійно утримує все спадкове майно ОСОБА_3 , у тому числі й на частку спадкового майна, на яку позивач мала право в порядку спадкування за законом, але не скористалася цим правом.
Позивач і зараз постійно єдина зареєстрована та мешкає у квартирі по АДРЕСА_1 , несе всі витрати по утриманню житла, немає заборгованості по комунальним послугам , що підтверджується довідками про склад сім`ї, виданими 09 вересня 2025 року ТОВ «Абонент ХХІ».
Це стосується й земельної ділянки, за яку позивач самостійно сплачує земельний податок.
Позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 часток квартири та 2/3 часток земельної ділянки. Відповідач лише номінально вважається спадкоємцем дочки ОСОБА_3 на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки оголошена померлою ОСОБА_3 була постійно зареєстрована разом з відповідачем за однією адресою.
При цьому відповідач не зверталася протягом шести місяців після смерті дочки з заявою про прийняття спадщини, фактично відмовилася від прийняття спадщини.
Онука позивача та дочка відповідача - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично не проживала з відповідачем за їх зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_3 , де були відсутні відомості про її перебування, оскільки вона знаходилася у розшуку , що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року у справі № 209/3400/16-ц, провадження № 2-о/209/4/17.
Отже , наявність реєстрації не є абсолютним підтвердженням, що відповідач проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Оскільки відповідач не проживала постійно разом із своєю дочкою на час відкриття спадщини , що встановлено судовим рішенням про оголошення ОСОБА_3 померлою , і у визначений законом строк вона не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом , ОСОБА_2 не може вважатися такою , що автоматично прийняла спадщиною своєї дочки.
Зазначене узгоджується з висновками , викладеними у постановах КЦС ВС від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 28 квітня 2021 року у справі №204/2707/19, від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, в яких міститься висновок , зокрема про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.
Таким чином , позивач вважає, що вона єдина, як спадкоємець першої черги за правом представлення , прийняла спадщину після своєї онуки ОСОБА_3 , батьком якої був померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 , син позивача ОСОБА_4 , а тому має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на іншу частку спадкового майна ОСОБА_3 у вигляді 1/6 частки квартири та 2/3 частки земельної ділянки, які б мала право отримати відповідач , якщо б звернулася з заявою про прийняття спадщини.
Провадження у справі було відкрито 02 грудня 2025 р., відповідно до приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася , про час , дату і місце розгляду справи повідомлялася належним чином , заяви про розгляд справи без її участі не надала, не скористалася правом надати відзив на позовну заяву.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що відповідач не має права на належну їй квартиру та земельну ділянку її сина.
В судовому засіданні , представник позивача - адвокат Дубова О.А. підтримала заявлені вимоги на зазначених у позові підставах, просила задовольнити в повному обсязі.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача , дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який був чоловіком відповідача ОСОБА_2 та сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть , виданим 31 серпня 2016 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 544 від 27 червня 2008 року (а.с.13,78).
Відповідач ОСОБА_2 та померлий син позивачки ОСОБА_4 мали дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22 жовтня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.12).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді: 
- частини квартири, загальною площею 36,8 кв.м. жилою площею 19,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, кадастровий номер 5321887500:00:003:0543, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Інша частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної власності подружжя належала відповідачу ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_4 його спадщину прийняли мати - позивач ОСОБА_1 та на той час його малолітня дочка ОСОБА_3 .. Дружина померлого відповідач ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини після померлого чоловіка на користь їх дочки ОСОБА_3 .
08 квітня 2009 року нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. позивачу були видані:
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (1/3 частка від спадкової частки),
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (яка на той час не мала кадастрового номеру , а в подальшому отримала кадастровий номер 5321887500:00:003:0543) (а.с.17,18,26).
Також свідоцтва про право на спадщину за законом були видані дочці спадкодавця- малолітній ОСОБА_3 ,а саме:
- на 1/3 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (2/3 частка від спадкової частки),
- на 2/3 частку земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (яка натой час не мала кадастрового номеру , а в подальшому отримала кадастровий номер 5321887500:00:003:0543)(а.с83,84,89,90-91).
21 січня 2010 року відповідач ОСОБА_2 продала позивачу ОСОБА_1 1/2 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу однієї другої частки квартири ,який посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., зареєстрований в реєстрі за № 1-103 (а.с.19,20,21).
Таким чином , станом на 21 січня 2010 року позивачу належало 2/3 частки квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 04 травня 2009 року (на 1/6 частку квартири) та 16 лютого 2010 року (на частку квартири).
Позивач ОСОБА_1 з 09 грудня 2003 року була зареєстрована та єдина мешкала у квартирі що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.30).
Відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3 мешкали та були зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.73).
Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року ,яке набрало чинності 21 травня 2017 року, за позовом позивача , її онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , оголошена померлою та у ході судового розгляду цієї справи встановлено , що 31 липня 2011 року, перебуваючи у місті Києві у бабусі , ОСОБА_3 пішла з дому за адресою: АДРЕСА_4 ,і більше додому не повернулася. Розшук дитини близькими, рідними та працівниками поліції на протязі п`яти років позитивних результатів не дав(а.с.14-15).
На підставі рішення суду 14 червня 2017 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , актовий запис №04 від 14 червня 2017 року (а.с.16).
Після реєстрації смерті онуки позивач звернулася до нотаріуса із заявами від 14 червня 2017 року та 06 грудня 2017 року про прийняття спадщини після померлої онуки ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом за правом представлення, як мати померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 (а.с.68,93)
06 грудня 2017 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. були видані:
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (1/2 частка від 1/3 частки),
-свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 3,2798 гектарів, кадастровий номер 5321887500:00:003:0543, місце розташування: Полтавська область, Кобеляцький район, Чорбівська сільська рада, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (1/2 частка від 2/3 часток)(а.с.99,100,101,102).
У свідоцтва про право на спадщину зазначено ,що спадкоємцями майна ОСОБА_3 є її мати ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_1 , син якої, а батько померлої, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частки квартири та 1/3 земельної ділянки ще не видано (а.с.99,101).
В матеріалах спадкової справи відсутня заява відповідача ОСОБА_2 яка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї дочки ОСОБА_3 , про прийняття спадщини після померлої дочки .
12 вересня 2023 року була знята заборона відчуження отриманого позивачем у спадщину майна, яка була накладена 06.12.2017 року на підставі ст. 47 Цивільного кодексу України (а.с.27).
Згідно матеріалів спадкової справи позивач ОСОБА_1 19 грудня 2018 року звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті онуки ОСОБА_3 на невидане майно, в разі відмови - постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.103).
Постановою державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори
від 19 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії- видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не невидане майно, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що окрім позивача, спадкоємцем за законом згідно п.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України , є мати померлої , ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 (а.с.104).
Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачем не оскаржувалася.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Тобто ,місце проживання дитини до 10 років не може бути зареєстроване окремо від батьків.
Судом встановлено , що на момент зникнення 31 липня 2011 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мала вік менше 10 років, місце її проживання зареєстровано разом з матір`ю відповідачем ОСОБА_2 (а.с.73), ОСОБА_3 знята з місця реєстрації тільки після набуття рішенням суду 21.05.2017 року про оголошення її померлою(а.с.73 зворотня сторона).
В судовому засіданні позивачем не надано та судом не добуто доказів того, що малолітня ОСОБА_3 з власної волі чи зі згоди батьків змінила зареєстроване постійне місце проживання разом з матір`ю відповідачем ОСОБА_2 .
Також, суд зазначає, що місцем відкриття спадщини особи, оголошеної померлою, вважається її останнє місце проживання або реєстрації особи до зникнення. Спадкова справа відкривається нотаріусом за цим місцем, або ж за місцезнаходженням нерухомого майна, якщо останнє місце проживання невідоме. Для підтвердження місця проживання використовують довідку про останнє місце реєстрації. 
Суд вважає безпідставними посилання позивача на той факт , що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року ,яке набрало чинності 21 травня 2017 року, встановлено факт не проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю.
Даним рішенням не встановлювався факт зміни малолітньою ОСОБА_3 зареєстрованого постійного місця проживання з матір`ю та факт не проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю, а встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , тимчасово перебуваючи у бабусі м.Києві , зникла та її місцезнаходження невідоме, що стало підставою для оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку , що останнє постійне місце проживання малолітньої ОСОБА_3 визначено за місцем її проживання разом з матір`ю відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.73), інших доказів ,які б вказували на інше постійне місце проживання малолітньої ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини судом не добуто.
Як наслідок відповідач ОСОБА_2 в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є особою яка прийняла спадщину та є власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини. 
Той факт , що відповідачем не оформлено прийняття спадщини, не є підставою вважати її такою, що не прийняла спадщину та вважати позивача єдиною особою ,яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .
Посилання позивача на те, що вона самостійно утримує спадкове майно суд не приймає до уваги , бо саме це по собі не спростовує факту прийняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України після смерті дочки.
Крім того , з наданих позивачем матеріалів вбачається , що позивач , передавши земельну ділянку у лізинг (оренду) за період з 3 кварталу 2017 року по жовтень 2024 року отримувала орендну плату , з якої утримувалися податки та збори (а.с.34-34) . 
Крім того, суд вважає не приймає до уваги посилання позивача на практику Верховного Суду , а саме на висновками , викладеними у постановах КЦС ВС від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17, від 28 квітня 2021 року у справі №204/2707/19, від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц, в яких міститься висновок , зокрема про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.
Зазначені висновки ВС стосуються інших обставин справ , де повнолітні спадкоємці оскаржували свідоцтва про право на спадщину , видані іншим спадкоємцям , оскаржували договора дарування, пропустили 6 строк звернення до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини з різних підстав - залишення місця проживання спадкоємцем з власної волі , не проживання зі спадкодавцем та визнання спадкоємців рішеннями суду такими , що втратили право користування житлом.
У даному випадку суд розглядає відмінні від тих обставин справ правовідносини між позивачем та відповідачем.
Також суд зазначає, що позивачу про обставини не звернення відповідача з заявою про прийняття спадщини було відомо як на час видачі нотаріусом позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом 06.12.2017 року ,у якому зазначено , що відповідач є спадкоємцем частини спадкового майна після смерті доньки. З 06 грудня 2017 року позивач не оскаржувала дії нотаріуса та погодилася , що відповідач ОСОБА_6 є спадкоємцем майна після смерті доньки.
Крім того , позивач не оскаржувала постанову нотаріуса від 19.12.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на невидане майно після смерті ОСОБА_3 з підстав того, що відповідач є спадкоємцем відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. 
На підставі викладеного судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , малолітньої особи , квартира АДРЕСА_5 була фактичним постійним місцем проживання відповідача ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вони були зареєстровані проживали разом у цій квартирі , та державна реєстрація відповідача ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою у квартирі разом з іншими доказами та обставинами справи є доказом постійного проживання відповідача на момент смерті доньки за цією адресою реєстрації, оскільки не спростована належними та допустимими доказами.
Враховуючи викладене, суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, встановивши спірні правовідносини сторін і норми права, які підлягають застосуванню до них, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 267-268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Друга кам`янська Державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 27 квітня 2026 року.

Суддя     І.В. Корнєєва