Справа № 583/577/26
3/583/350/26 
ПОСТАНОВА
 
Іменем України
 
20 лютого 2026 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Сидоренко Р.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що не працює, що зареєстрований та проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , 
за ст. 173-2 ч. 1, ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
встановив:
Згідно матеріалів провадження ОСОБА_1 , 30.01.2026 р., о 19.00 год. знаходячись в  АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї, ображав свого брата ОСОБА_1 , нецензурною лайкою, та намагався вигнати з будинку, чим міг завдати шкоди його психологічному здоров`ю, своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того,  ОСОБА_1 , 30.01.2026 р., о 19.00 год. знаходячись в  АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї, ображав дружину брата ОСОБА_2 , нецензурною лайкою, та намагався вигнати з будинку, чим міг завдати шкоди її психологічному здоров`ю, своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1  в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду. Справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 1732 ч. 1 КпАП України відповідно до положень ст. 268 КпАП України не відноситься до переліку справ, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутність особи. Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він не з`явився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.
Проаналізувавши матеріали справи, доходжу висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.
Згідно із ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Законом 3733-ІХ від 22.05.2024 року, який набрав чинності 19.12.2024 року, внесені зміни до КУпАП та ст. 173-2 цього Кодексу викладена у новій редакції.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (у діючій редакції) встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, наразі обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП є наслідки у виді реального заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до протоколу про адміністративну правопорушення серії ВАД № 777851 від 30.01.2026 року зазначено, що  ОСОБА_1 своїми діями міг спричинити шкоду психологічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до протоколу про адміністративну правопорушення серії ВАД № 777852 від 30.01.2026 року зазначено, що  ОСОБА_1 своїми діями міг спричинити шкоду психологічному здоров`ю потерпілої.
Зі змісту протоколів та викладених у ньому суті правопорушення вбачається, що  ОСОБА_1 не ставиться у провину завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілих а вказано, що його дії могли спричинити шкоду психологічному здоров`ю потерпілих.
Згідно з вимогами КУпАП, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Малофеєв проти Росії», «Карелін проти Росії», «Лучанінова проти України») суд не вправі виходити за межі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, де зазначено зміст вчиненого правопорушення, не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення
Отже, суд позбавлений можливості вийти за межі протоколу про адміністративне правопорушення на погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінювати доведеність існування наслідків, які не ставились у вину та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у скоєнні правопорушення, оскільки таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення та це суперечитиме як вимогам національного законодавства, так і стандартам, встановленим ЄСПЛ, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Виходячи з принципу диспозитивності і незалежності суду, та задля забезпечення принципу змагальності сторони обвинувачення зі стороною захисту на суддю не може бути покладений тягар виклику свідків, витребування доказів тощо, щоб усунути недостатність або погану якість зібраних доказів, тобто суд не може брати на себе функції обвинувачення, оскільки це є несумісним із завданням здійснення правосуддя на основі суворого додержання законності. 
Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доводити свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено скоєння  ОСОБА_1  адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП , а тому провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях. складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 173-2 ч. 1, 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
 
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ст. 173-2 ч. 1, ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, в зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти діб з дня її винесення до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайсуд шляхом подання апеляційної скарги.
Суддя Охтирського міськрайонного суду     Р.В.Сидоренко