ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5137/25     Головуючий І-ї інстанції – Демченко С.В.
Провадження № 33/818/425/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
15 квітня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Кірчу А.О.
за участю особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника Бреславець М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Бреславець М.Г. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 15 травня 2025 року о 21 годині 50 хвилини ОСОБА_1 керував автомобілем Citroen C4 Picasso, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Харкові по вул. Академіка Вальтера, буд. 17А, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 зі згоди водія проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та склав 0,56 ‰.
Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнутосудовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзізахисник Бреславець М.Г. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, оскільки, як було встановлено судом, її підставою стала несправність правого заднього стоп-сигналу. Водночас, в матеріалах судового провадження відсутня постанова або інший документ, який би підтверджував зазначені обставини, що є порушенням ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».
Вказує, що матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, проведеного на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер». При цьому, останній повідомив про прийом лікарських засобів, які могли містити спирт або вплинути на результат огляду. Така інформація, на її думку, створює обгрунтований сумнів у достовірності результату, а отже автоматично покладає на поліцейського обов`язок здійснити направлення водія до медичного закладу, в той час як невиконання ним такої вимоги є суттєвим процесуальним порушенням.
Крім того, долучений до матеріалів справи відеозапис не містить ідентифікаційних ознак (часу, дати, пристрою, автора відео), а тому не відповідає критеріям допустимого доказу відповідно до ст.251 КУпАП.
Також, ОСОБА_1 не було відсторонено від права керування ТЗ, тай як в матеріалах справи відсутній відповідний акт, а останньому не врученого його копію.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Бреславець М.Г. на підтримання вимог апеляційної скарги, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 15 травня 2025 року о 21 годині 50 хвилини ОСОБА_1 керував автомобілем Citroen C4 Picasso, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Харкові по вул. Академіка Вальтера, буд. 17А, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 зі згоди водія проводився на місці зупинки у встановленому законом порядку із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та склав 0,56 ‰.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №331671 від 15.05.2025 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 був проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: виражений запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці; результат огляду – позитивний, 0,56 проміле;
- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, тест №3047 від 15.05.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду – 0,56 проміле; 
- направленням на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 15.05.2025 року о 21 год. 55 хв., згідно якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: виражений запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився у зв`язку із згодою ОСОБА_1 із результатами проведеного огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820;
- рапортом інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Каплія Д. від 15.05.2025 року щодо події з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його зупинку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Перевіряючи доводи захисника про незаконність зупинки транспортного засобу інспекторами патрульної поліції під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Як убачається з відеозапису, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції з тих підстав, що у нього не працював правий стоп-сигнал.
На доданому відеозаписі із нагрудного реєстратора поліцейських відображено, що після зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , останній не заперечував факту керування транспортним засобом, а також те, що дійсно на автомобілі не горить стоп-сигнал. При цьому, сам ОСОБА_1 після зупинки автомобіля здійснив візуальний огляд його задньої частини та жодних заперечень щодо наявності у працівників поліції підстав для зупинки не висловлював.

З врахуванням п. 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», відповідно до якого поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, поліцейські, діючи у межах своїх повноважень, здійснили зупинку спірного авто.
При цьому, слід зазначити, що винесення постанови про адміністративне правопорушення у сфері ПДР вважається реалізацією дискреційних повноважень поліції. Це означає, що поліцейський має право самостійно оцінювати обставини та приймати одне з кількох юридично допустимих рішень, що узгоджується з вимогами ст.222 КУпАП та ст.23 ЗУ «Про національну поліцію».
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, проведеного на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер», є безпідставними з огляду на наступне.
Як зафіксовано наявним відеозаписом, під час спілкування із співробітниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому повідомив інспектор поліції, зазначивши, що відчуває запах алкоголю. ОСОБА_1 , заперечуючи факт вживання ним алкогольних напоїв, повідомив, що приймав ліки від горла, намагаючись пояснити таким чином наявність специфічного запаху. Співробітник поліції запропонував водію пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку – як на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора, так і у медичному закладі, а також роз`яснив його право на відмову від проходження огляду. Також, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 особливості процедури огляду, її порядок, та наслідки відмови від проходження такого огляду. Останній погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, результат виявився позитивним та склав 0,56 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився.
Аргументи захисника з приводу того, що поліцейський у даному випадку, з урахуванням інформації щодо вжитих ОСОБА_1 ліків, які могли містити алкоголь та вплинути на результат огляду, зобов`язаний був здійснити направлення водія до медичного закладу, не є слушними за тих підстав, що чинним законодавством чітко передбачено, що лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, що узгоджується з вимогами КУпАП та Інструкції №1452/735.
Як слушно зазначено у рішенні районного суду, згідно відеозапису, жодних заперечень з приводу результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, від ОСОБА_1 протягом процесу огляду та подальшого процесу складання протоколу про адміністративне правопорушення не надходило. 
При цьому, слід зауважити, що незгода водія з результатами проведеного огляду для того, щоб мати юридичну силу, має бути чітко вказана («вольова ознака»).
Разом із тим, апеляційний суд враховує, що як протокол про адміністративне правопорушення, так і акт огляду, і його результати підписані ОСОБА_1 власноруч та без будь-яких зауважень. (а.с. 1, 4, 5)
Водночас, надаючи оцінку доводам апелянта про те, що стан ОСОБА_1 пояснюється необхідністю приймати ліки, апеляційний суд звертає увагу захисника, що п.2.9а ПДР України забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від права керування ТЗ також є неспроможними. 
Так, відповідно до рапорту інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Каплія Д. від 15.05.2025 року, ОСОБА_1 було відсторонено від права керування транспортним засобом, автомобіль залишено на місці зупинки без порушень ПДР.
Твердження апелянта про відсутність даних щодо технічних засобів, за допомогою яких здійснювалася відео-фіксація є необгрнутованими, оскільки диспозиція ст. 256 КУпАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відео-фіксації. Окрім того, аналізуючи норми КУпАП в сукупності, зазначення в постанові про адміністративне правопорушення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є тільки обов`язковим при винесенні відповідної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або ж відповідним приладом (технічним засобом) зафіксовані певні показники швидкість руху, наявність парів алкоголю у повітрі, що видихається, тощо. В даному ж випадку відеозапис є достовірним доказом по справі, який був досліджений та оцінений судом в сукупності з іншими доказами.
При цьому, відео-фіксація відбувалась відкрито, проти чого ОСОБА_1 не заперечував. Відеозапис здійснювався за допомогою боді-камер №470190 та №475716, що відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, відео долучено до матеріалів справи.
Даних, що відео-фіксація здійснювалась за допомого недозволеного технічного засобу, під час апеляційного перегляду не встановлено.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргузахисника Бреславець М.Г. залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 04 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик