Справа № 643/5814/26
Провадження № 3/643/1338/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21.04.2026 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил України
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ 

Обставини адміністративного правопорушення, визнані судом доведеними

ОСОБА_1 (далі – Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) 15.03.2026 об 12-17 год. керував транспортним засобом «Toyota Rav4», номерний знак НОМЕР_1 , біля буд. 162 по вул. Академіка Павлова в м. Харкові з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я - Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня», Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовився, а саме відмовився здати біологічне середовище (сечу).

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення

Дії Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 130 КУпАП як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Позиція учасників справи

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні 21.04.2026 вину у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення не визнав. Зазначив, що є військовослужбовцем та відмова від проходження огляду була викликана відсутністю фізіологічного бажання та необхідністю термінового виконання завдання за наказом командира.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України (ПДР), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 11-21сап21 (реєстраційний номер рішення 101473367)). 
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (Інструкція), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 (Порядок). 
Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Вина Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: 
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 615518 від 15.03.2025, згідно з яким Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинив правопорушення за вказаних вище обставин; 
- даними рапорту працівника поліції, згідно з яким Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинив правопорушення за вказаних вище обставин; 
- даними Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу і швидкість реакції № 626, складеного 15.03.2026 Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня», згідно з яким Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовився від наркологічного огляду на стан наркотичного сп`яніння
- даними відеозапису, на якому зафіксовані обставини вчинення правопорушення. Згідно з відеозаписом Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, прибув до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. На пропозицію здати біологічне середовище (сечу) повідомив, що не має фізіологічного бажання. Від пропозиції зачекати в закладі охорони здоров`я та протягом 3-х годин здати біологічне середовище відмовився, посилаючись на те, що є військовослужбовцем та отримав наказ командира терміново приступити до виконання завдання. При цьому спроб здати біологічне середовище не здійснював, а на пропозицію здати біологічне середовище одразу відповідав відмовою, посилаючись на відсутність фізіологічного бажання. 
Доводи Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, проте з фізіологічних причин не зміг здати біологічне середовище (сечу), суд відхиляє з огляду на таке. 
Насамперед суд зауважує, що суду не надано будь-яких доказів того, що нездача Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, біологічного середовища (сечі) була обумовлена наявністю у нього захворювань, зокрема сечовивідної системи, які негативно впливали на можливість здати біологічне середовище, або іншими об`єктивними причинами. Як вбачається з відеозапису, під час перебування в закладі охорони здоров`я Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, також не посилався на наявність у нього захворювань, зокрема сечовивідної системи, які б об`єктивно могли перешкоджати йому здати біологічне середовище. При цьому Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, достроково, тобто до закінчення строку, відведеного для здачі біологічного середовища, залишив заклад охорони здоров`я, зазначивши, що не буде намагатись здати біологічне середовище. 
Доводи Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відносно того, що він як військовослужбовець був зобов`язаний виконати наказ командира та терміново приступити до виконання завдання, у зв`язку з чим не мав можливості подалі перебувати в закладі охорони здоров`я з метою здачі біологічного середовища, суд відхиляє з огляду на таке. Наказ командира не може скасовувати обов`язкові для виконання вимоги законодавства України. Ураховуючи наведене, виконання наказу командира не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР). 
Крім того, суд зауважує, що доказів необхідності термінового виконання бойового завдання (наказу командира в письмовому вигляді тощо) суду не надано. 
Оцінюючи доводи Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відносно того, що в матеріалах справи відсутнє письмове направлення на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, суд керується таким. 
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 по справі № 263/10894/2020, в ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.
Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ. 
Суд враховує, що стандарт доказування у кримінальних справах є найвищим, тобто таким, що передбачає максимальні вимоги до належності та допустимості доказів. 
Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе під час вирішення даної справи враховувати загальні підходи до оцінки допустимості доказів, сформовані Верховним Судом під час розгляду кримінальних проваджень. 
Як вбачається висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, не будь-яке формальне недотримання вимог закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення законодавства істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час судового провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17, постанови Верховного Суду від 01.12.2020 у справі № 318/292/18, від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к, від 04.10.2022 у справі № 295/3910/18). 
Суд констатує, що в матеріалах справи дійсно відсутнє письмове направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Разом з тим судом встановлено, що Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, прибув до закладу охорони здоров`я та, перебуваючи у вказаному закладів, фактично відмовився від здачі біологічного середовища. 
Ураховуючи наведене, відсутність в матеріалах справи вказаного вище направлення не спростовує висновки суду щодо наявності складу адміністративного правопорушення в діях Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та не має негативного впливу на дотримання гарантій справедливого судового розгляду та допустимість наявних доказів.
За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного вище правопорушення та факт порушення ним вимог п. 2.5 ПДР. 

Накладення стягнення 

Оскільки Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у суду, виходячи з положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, відсутні підстави враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Харківського апеляційного суду від 07.11.2023, винесеної у справі № 645/2694/23. 
Згідно з довідкою, яка міститься в матеріалах справи, Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності отримував посвідчення водія. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. 
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 665,60 грн., які підлягають стягненню з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких даних відносно того, що під час вказаних вище подій, з приводу яких складений протокол про адміністративне правопорушення, Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, виконував військові або службові обов`язки. Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для звільнення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від сплати судового збору. 
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких даних відносно того, що вказаний вище транспортний засіб відноситься до транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до дисциплінарної відповідальності (ч. 3 ст. 15 КУпАП). 
Керуючись ст. 33-35, 40-1, 130, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

ВизнатиОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі одної тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень) (отримувач: ГУК у Харківській області 21081300, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, UА168999980313020149000020001, призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху») з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнути зОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665 грн. 60 коп. (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова – особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 

Суддя Д.А. Крівцов