"20" квітня 2026 р.     

Справа № 642/6956/25
Провадження №2-др/642/9/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - Бородіної О.В.,
з участю секретаря – Брус М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача – адвоката Субочева Сергія Юрійовича, та заяву представника відповідача – адвоката Малишевського Сергія Вікторовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення,- 
встановив:
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 10.03.2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
13.03.2026 року до суду звернувся представник позивача з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., про що було заявлено у позовній заяві, докази на підтвердження витрат на павничу допомогу долучені до заяви.
Також, 14.03.2026 представником відповідача подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення з позивача витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 28900 грн. пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.
20.03.2026 року представник позивача подав заперечення на заяву представника відповідача про розподіл судових витрат, у якій просив врахувати при розгляді заяв Позивача та Відповідача про розподіл судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу клопотання про зменшення витрат Відповідача на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та наявності підстав для покладання на Відповідача усіх витрат сторін повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 141 ЦПК України). У заяві вказував, що відповідач, заявляючи до розподілу судові витрати та просячи суд стягнути пропорційно 9/10 судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, об`єктивно не доводить співмірність такого розподілу, обґрунтованість та необхідність таких витрат, а також повністю ігнорує ті обставини, що спір виник внаслідок неправомірних дій самого Відповідача, що останній визнав у заявах по суті справи. Зазначав, що з поданих заяв по суті справи та клопотань Відповідача, заявлених в ході розгляду справи, вбачалось лише, що Відповідач в супереч встановлених стандартів доказування, намагався переглянути обставини встановлені вироком суду, тобто що не було необхідним, доцільним та розумним у цій справі. Також представник позивача вказував, що покладення на Позивача значної частини чи взагалі судових витрат відповідача є неспівмірним та таким, що не відповідає принципам справедливості та розумності.
23.03.2026 року від представника відповідача подано клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивача, посилаючись на те, що текст позовної заяви у даній справі фактично ґрунтується на тексті вже раніше складених документів у іншій справі (відзив у справі №642/4396/25, вирок по справі №642/5593/25) і не може мати таку оцінку (10 000 грн.), неважливо у фіксованій сумі чи ні було передбачено оплату його складення. Також зазначав, що оцінка складання Відповіді на відзив також, на думку, сторони відповідача, є завищеною. Оскільки містить здебільшого цитування тексту норм ЦПК України, ЦК України (щодо стягнення шкоди), тексту вироку суду, а певна позиція щодо суті спору (змісту відповіді на відзив) наведена на сторінках 10-13, 15. Отже, сторона відповідача вважає заявлені позивачем витрати на правову допомогу неспівмірним та такими, що невідповідають принципам справедливості та розумності, з огляду на предмет спору. Представник відповідача зазначає, що заявлена позивачем у позові сума відшкодування у розмірі 150 000 гривень була завищеною та максимально перебільшеною. Саме позивач визначив таку ціну позову, оскільки наділений таким правом ЦПК України. Але якби сторона позивача підійшла більш адекватно до визначення суми позову, то є достатня вірогідність, що відповідач, оцінюючи фінансову складову, взагалі не залучав би до участі у справі адвоката. Але саме позов на суму 150 000 гривень спонукав його до більш активного захисту своїх прав.
Крім того вказував, що понесені відповідачем і вказані у відповідній Заяві витрати, вважають, були необхідними та доречними, а їх розмір відповідає критеріям обґрунтованості та співмірності, у тому числі з підстав вже наведених в Заяві про розподіл судових витрат.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Судом вирішено розглянути питання щодо відшкодування судових витрат без повідомлення та виклику сторін у судове засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом заяви за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку встановленим фактам, приходить до наступного висновку.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позові заявлялось в позовній заяві вимога про відшкодування понесених ним судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, та відповідач у відзиві просив покласти на позивача понесені витрати на правничу допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 
Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується квитанцією ID: 0609-8507-6682-3219 від 04.11.2025 в матеріалах справи (а.с.5).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
При цьому зміст позовної вимоги - це вимога позивача, якою є предмет позову. А предмет позову, як один з його елементів, це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити відповідне рішення.
Суд враховує, що процесуальний термін «пропорційно задоволені вимоги» передбачає, що якась частина вимог позивача не задоволена і вона ухвалена на користь відповідача.
Таким чином, з урахуванням всіх вищенаведених обставин, та оскільки позовні вимоги позивача задоволено чатково, слід покласти на відповідача обов`язок відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог на 10%.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, як видно з матеріалів справи, позивачем заявлялось разом із поданням позову, що у зв`язку із розглядом справи останній планує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у орієнтовано у розмірі 30 000 грн. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 29.07.2025 року, додаткову угоду № 2 від 01.11.2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 29.07.2025 року, в якій узгоджено сторонами вартість робіт та послуг адвоката у спорі до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, акт приймання0передачі послуг від 12.03.2026 року на загальну суму 30000 грн., платіжна інструкція №Р24А5533156608D7357 від 12.03.2026 року відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30000 грн. по оплаті юридичних послуг за актом від 12.03.2026 року.
Відповідачем у відзиві зазначалось орієнтований розрахунок судових витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 05.11.2025 року, додаткову угоду № 1 від 05.11.2025 до договору про надання правової допомоги від 05.11.2025 року, в якій конкретизовано розрахунок розміру гонорару відповідно до виконаних адвокатом послуг, детальний опис робіт та надання послуг згідно договору про надання правової допомоги від 05.11.2025 року на загальну суму у розмірі 28 900 грн., складений 14.03.2026 року, та підписаний ОСОБА_2 та адвокатом Малишевським С.В., квитанція про отримання адвокатом суми у розмірі 28 900 грн. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням складності та категорії справи (стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням), обсягу доказів, позиції сторін  протягом розгляду справи, складання письмових заяв, які частково дублюють  доводи, не потребувало від професійних адвокатів значних зусиль та витрат часу. Послуги з вивчення матеріалів справи та аналіз судової практики фактично охоплюється послугою зі складання позовної заяви, або викладення своєї позиції у відзиві на позов, та виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти цієї справи у сукупності, критерію реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що справедливим буде визначення витрат на правничу допомогу для кожної сторони у розмірі 5000 грн.

Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що сторони у справі належним чином документально підтвердили такі витрати, що вказує про наявність правових підстав для розподілу понесених ними витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково на 10 %, з відповідача належить стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 242,24, грн. та понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн. 
Та, відповідно, з позивача на користь відповідача, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, - судові витрати у розмірі 4500 грн.
На підставі п. 10 ст. 141 ЦПК України, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача різницю понесених сторонами судових витрат (4500 - 500 - 242,24 = 3757,76 грн.).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 141, 263-265, 268, 270, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив :
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 642/6956/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3757 (три тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 76 коп.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 20.04.2026 року.

Суддя О.В. Бородіна