ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/7098/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в адміністративній справі №160/7098/25 (головуючий суддя першої інстанції Серьогіна О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стефаненко Анастасія Сергіївна звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, щодо не призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 , та скасувати рішення про відмову у призначені пенсії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року № 314/03-08/19, Головного управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.11.2023 року №047050007060 та Головного управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.11.2024 року № 047050007060;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року, з 20.09.1977 року по 31.12.1997 року та призначити їй пенсію за відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 20.11.2023 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 .
Визнано протиправними та скасовано рішення про відмову у призначені пенсії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року № 314/03-08/19, Головного управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.11.2023 року №047050007060 та Головного управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.11.2024 року № 047050007060.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області врахувати при визначенні страхового стажу ОСОБА_1 відомості дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
22 липня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявою та необхідними документами для призначення пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (дал і- Закон України № 1058).
Рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року №314/03-08/19 відмовлено у призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що позивач не має достатнього страхового стажу. У рішенні про відмову зазначено, що за документами, наданими для призначення пенсії, загальний стаж зараховано по 30.06.2019 року та складає 13 років 03 місяці 14 днів. До загального стажу не враховано періоди роботи відповідно до записів дублікату трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки є запис про зміну прізвища, без посилання підстави внесення запису.
Позивач не оскаржувала рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щоб підтвердити стаж роботи ОСОБА_1 зверталась до роботодавців для отримання довідок про підтвердження стажу та надалі продовжувала працювати для отримання необхідного страхового стажу.
20.11.2023 року позивач повторно звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявою та необхідними документами для призначення пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Закон України № 1058.
Рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.11.2023 року № 047050007060 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із недостатністю страхового стажу. У рішенні про відмову зазначено, що вік заявника 63 роки 6 місяців 24 дні. Страховий стаж особи становить 12 років 5 місяців 17 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди трудової діяльності згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.08.1981 року та період роботи з 20.09.1977 року по 03.03.1981 року згідно довідки № 77/10-148 від 24.06.2019 року, оскільки в довідці про зміну прізвища відсутня дата реєстрації; періоди догляду за дитиною до 3-х річного віку згідно свідоцтва від 23.02.1982 року НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та свідоцтва від 26.04.1984 року ІХ-375216 (06.04.1984 року), оскільки на свідоцтві відсутня відмітка про видачу паспорта; періоди роботи з 05.05.1987 року по 30.05.1992 року згідно довідок від 20.07.2018 року №103, 103/1, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного страхового стажу.
Зібравши додаткові документи 07.11.2024 року ОСОБА_1 втретє звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою для призначення пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Закон України № 1058.
Рішенням Головного управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.11.2024 року № 047050007060 також було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що вік заявника 64 роки 06 місяців 11 днів. Необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону У країни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить після досягнення віку 63 років з 1 січня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 до 30 років, та після досягнення віку 65 років не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 18 років 07 місяців 16 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: періоди трудової діяльності згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.08.1981 року та період роботи з 20.00.1977 року по 03.03.1981 року згідно довідки №77/10-148 від 24.06.2019 року, оскільки в довідці про зміну прізвища відсутня дата реєстрації; періоди робота з 05.05.1987 року по 30.05.1992 року згідно довідок від 20.07.2018 року № 103, 103/1, оскільки відсутні накати про прийняття та звільнення.
В подальшому представником позивача надіслано адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 29.01.2025 року № 0400-010307-8/19622 повідомлено наступне. Згідно наданих документів та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж ОСОБА_1 складає 18 років 7 місяців 16 днів (зарахований по 30.09.2024 року). За результатами розгляду наданих для призначення пенсії документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано: періоди роботи згідно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року та період роботи з 20.09.1977 року по 03.03.1981 року згідно довідки від 24.06.2019 року за № 77/10-148, оскільки зазначене в них прізвище ( ОСОБА_2 ) не відповідає даним паспорту ( ОСОБА_3 ), а у наданій довідці про реєстрацію шлюбу відсутні реєстраційний номер та дата її видачі; період роботи з 05.05.1987 року по 30.05.1992 року згідно довідок від 20.07.2018 року за №103 та за № 103/1, оскільки в довідках відсутні посилання на накази про прийняття та звільнення з роботи. Враховуючи викладене, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.07.2019 року, від 20.11.2023 року та від 07.11.2024 року були розглянуті та прийняті рішення про відмову від 21.10.2019 року за № 314/03-08/19, від 23.11.2023 року та від 13.11.2024 року за № 047050007060 через відсутність необхідного страхового стажу.
Не погоджуючись із такими рішеннями відповідачів щодо відмови в призначенні пенсії за віком та незарахуванням певних періодів роботи до страхового стажу, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).
Відповідно до пунктів 2.2., 2.3. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні -у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується: « 1984.05.01», у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 року: « 05.01.84».
Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Відповідно до п. 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 затверджена нова Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2. Інструкції №58).
За вимогами пунктів 2.3., 2.4. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 05 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
З урахуванням наведеного, позивачем було надано трудову книжку НОМЕР_1 від 14.08.1981 року.
Так, відповідачем під час розгляду заяви позивача не було встановлено будь-яких суттєвих недоліків оформлення записів про роботу позивача. При цьому, позивачу було відмовлено зараховувати до страхового стажу періодів роботи зазначених у дублікаті трудової книжки.
Так, відповідно до дублікату трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року:
-з 20.09.1977 року – прийнята в цех № 40 ученицею в`язальниці схемних джгутів на підприємство Дніпровський машинобудівний заводі ім. В.І. Леніна;
-з 20.01.1978 року – присвоєно 1-й розряд в`язальниці схемних джгутів цеху № 40 на тому самому підприємстві;
-з 01.03.1978 року – переведено в цех № 26 в`язальницею схемних джгутів 1-го розряду на тому самому підприємстві;
-25.12.1978 року – присвоєно 1-й розряд монтажниці радіоапаратури цеху № 26 на тому самому підприємстві;
-з 01.04.1979 року – присвоєно 2-й розряд монтажниці радіоапаратури цеху № 26 на тому самому підприємстві;
-з 28.08.1979 року – переведена в МПУ монтажницею радіоапаратури 2-го розряду на тому самому підприємстві;
-з 04.03.1981 року – звільнена за власним бажанням;
-з 04.03.1081 року – зарахована в ПТУ -28 на посаду прибиральниці;
-з 26.05.1981 року – звільнена від займаної посади за власним бажанням;
-з 25.05.1981 року – зарахована оператором ІІ категорії в ОВЕЗ в ПТО Автотранссистема Мінавтотранспорта Таджикської РСР;
-з 07.02.1983 року – звільнена за власним бажанням;
-з 14.11.1983 року – зарахована в профілакторій санітаркою Душанбінське бавовно папірне об`єднання;
-з 10.09.1985 року – звільнена за власним бажанням;
-з 18.02.1986 року – прийнята в механічний цех 15 транспортувальником 4-го розряду в «Дніпропетровський комбайновий завод ім. Ворошилова»;
-з 19.05.1986 року– переведена в механо-збиральний цех № 6 учнем слюсаря механо-збірних робіт;
- з 01.09.1986 року – присвоєний 2-гий розряд слюсаря механо-збірних робіт в цех № 6 на тому самому підприємстві;

-з 05.05.1987 року – переведена моляром (зайнятий на роботах з нітрокрасками) 2-ого розряду в цеху № 6 на тому самому підприємстві;
-з 07.08.1989 року – присвоєний 3-й розряд маляра в тому самому цеху на тому самому підприємстві;
-з 30.05.1992 року – звільнена за власним бажанням;
-з 19.08.1992 року – прийнята на посаду учня напірника в Геніченську районну друкарню;
-з 01.11.1992 року – звільнена у зв`язку з від`їздом;
-з 11.01.1993 року– прийнята штукатуром-малярем в Центр МЖК Жовтневого району м. Дніпропетровська;
-з 18.11.1994 року – звільнена у зв`язку з переводом в ППСФ «Соцком»
-з 19.11.1994 року - прийнята штукатуром ППСФ «Соцком» по переводу з Центру МЖК Жовтневого району м. Дніпропетровська;
-з 03.04.1995 року – звільнена по переводу в АТ Центр МЖК м. Дніпропетровська;
-з 04.04.1995 року – прийнята штукатуром по переводу з ППСФ «Соцком» АТ Центр МЖК м. Дніпропетровська;
-з 06.12.2001 року – звільнена за власним бажанням;
-з 01.09.2008 року – прийнята на посаду ветсанітарки в Дніпропетровську міську державну лікарню ветеренарної медецини;
-з11.08.2010 року – звільнена за власним бажанням;
-з 22.05.2014 року прийнята у механоскладальний цех прибиральником виробничих приміщень в ПАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод»;
-з 08.12.2014 року – звільнена за власним бажанням;
-з 10.12.2014 року – прийнята у електродепо малярем 4-го розряду в КП Дніпропетровський метрополітен ДМР де і працює по сьогоднішній день.
Записи про спірний період роботи засвідчено відповідними штампами підприємств.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка позивача містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача.
Апеляційний суд зазначає, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є уповноважений орган.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд із цим суд зауважує, що особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення її трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах або обрахунку страхового стажу.
Висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17.
При цьому, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 року у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Разом з тим, наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.
Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.
В той же час, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача.
Відтак, рішення Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2019 року № 314/03-08/19, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.11.2023 року №047050007060 та Головного управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.11.2024 року № 047050007060 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи позивача періоду роботи є протиправними.
Отже, позовні вимоги позивача про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи зазначених у дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.08.1981 року підлягають задоволенню.
Враховуючи наведені вище обставини, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в адміністративній справі №160/7098/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в адміністративній справі №160/7098/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко