ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.03.2026 Справа № 914/3462/25 

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна мережа "Десятка"
до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Цикада Плюс"
про стягнення 184939,65 грн

за участю представників:
від позивача не з`явився
від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна мережа "Десятка" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикада Плюс" про стягнення 184939,65 грн заборгованості за поставлений товар.
Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено в протоколах судового засідання.
Сторони явку представників в судове засідання 05.03.2026 не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Явка сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.
05.03.2026 представником позивача подано клопотання (вх.№6412/26) про проведення судового засідання без участі позивача/його представника.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.
02.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна мережа "Десятка" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цикада Плюс" (покупець) укладено договір поставки №148/2023, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на визначених договором умовах.
Згідно з пунктом 1.2. договору найменування, обсяг (кількість), асортимент кожної окремої партії товару погоджуються сторонами додатково (згідно замовлень покупця) та фіксується у накладних, які оформляються на кожну окрему партію товару.
Ціни на товар визначаються сторонами в накладній, виходячи із сформованих цін, що склалися на момент передачі партії товару (пункт 5.1. договору).
Відповідно до пунктів 6.1.,6.2. договору розрахунки за кожну окрему партію замовленого покупцем товару здійснюється в безготівковому порядку у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплату в розмірі 100 % від вартості окремої партії товару покупець сплачує на умовах передоплати на підставі виставленого рахунку.
Пунктом 6.3. договору передбачено, що днем розрахунку вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
Згідно з пунктом 8.2. договору у разі порушення строків оплати за товар, покупець сплачує постачальнику за кожен день прострочення пеню, яка нараховується з вартості неоплаченого товару у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом строку затримки оплати.
На виконання договору постачальником поставлено покупцю товар на загальну суму 125950,00 грн відповідно до таких видаткових накладних: №7305 від 08.10.2024 на суму 51100,00 грн та №7465 від 11.10.2024 на суму 74850,00 грн.
Як зауважив позивач у позовній заяві, за поставлений товар Товариство з обмеженою відповідальністю "Цикада Плюс" не оплатило.
У зв`язку з порушенням умов договору позивач на підставі пункту 8.2. договору нарахував відповідачу 39975,33 грн пені.
На підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач також нарахував відповідачу 4059,25 грн 3% річних та 14955,07 грн інфляційних втрат.
З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 184939,65 грн, з яких 125950,00 грн - заборгованість за поставлений товар, 39975,33 грн - пеня, 4059,25 грн - 3% річних, 14955,07 грн - інфляційні втрати.
Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (стаття 712 Цивільного кодексу України)
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як встановлено судом, 02.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна мережа "Десятка" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цикада Плюс" (покупець) укладено договір поставки №148/2023, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на визначених договором умовах.
Факт поставки відповідачу товару підтверджується такими видатковими накладними: №7305 від 08.10.2024 на суму 51100,00 грн та №7465 від 11.10.2024 на суму 74850,00 грн.
Позивач зазначив, що відповідач не оплатив поставлений йому товар на суму 125950,00 грн. Отже, як зазначив позивач та як підтверджується матеріалами справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 125950,00 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні, відзив на позовну заяву відповідач не подав.
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За умовами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як встановлено судом, згідно з пунктом 8.2. договору у разі порушення строків оплати за товар, покупець сплачує постачальнику за кожен день прострочення пеню, яка нараховується з вартості неоплаченого товару у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом строку затримки оплати.
Поряд з цим, відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 39975,33 грн пені є обґрунтована.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3%, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 14955,07 грн інфляційних втрат та 4059,25 грн 3% річних є обґрунтовані.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 125950,00 грн основного боргу, 39975,33 грн пені, 4059,25 грн - 3% річних та 14955,07 грн інфляційних втрат є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, з огляду на що підлягають задоволенню.
При зверненні до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №8318 від 05.11.2025.
Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору, оскільки позов у даній справі підлягає задоволенню повністю.
Щодо стягнення з відповідача 20000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Згідно із частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, відповідно до якого розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 20000,00 грн.
Як вбачається із поданих матеріалів, 03.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Десятка» (клієнт) та Гавриченко Жанною Володимирівною (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги №03-07/25, відповідно до пункту 1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, тобто здійснювати захист, представництво або надавати клієнту інші види правничої допомоги погодженні сторонами у замовленні, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, на умовах і в порядку, визначеному цим договором.
Пунктом 1.2. договору встановлено, що за цим договором клієнту надаються на території України наступні послуги та виконуються наступні доручення клієнта, що відповідають галузям права, в яких спеціалізується адвокат:
- попередня консультація з правових питань, роз`яснення прав передбачених цивільним та господарським законодавством України щодо захисту прав клієнта, пов`язаних з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикада Плюс» умов договору поставки №148/2023 від 02.01.2023 року;
- підготовка претензії про сплату заборгованості;
- підготовка позовної заяви про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикада Плюс» заборгованості за договором поставки, включаючи збір, виготовлення копій та подання до суду необхідних доказів для підтвердження вимог клієнта, нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків річних за прострочення виконання зобов`язань;
- представлення інтересів клієнта та його захист в судових органах, правоохоронних та контролюючих органах.
Відповідно до пунктів 4.2.та 4.3. договору розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За надання правничої допомоги, відповідно до даного договору, клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) тисяч гривень (пункт 4.4. договору).
Пунктом 4.5. договору передбачено, що гонорар сплачується готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на рахунок адвоката у наступному порядку:
- 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок в строк до 06.11.2025 року;
- 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок протягом 10 (десяти) календарних днів з дня прийняття рішення у справі судом першої інстанції.
Позивачем до матеріалів справи долучено квитанцію про виконання платіжної інструкції №8319 від 07.11.2025 відповідно до якої, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна мережа "Десятка" сплатило адвокату 15000,00 грн за послуги з надання правничої допомоги.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом з тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.
Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, від 30.07.2019 у справі №902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі №910/21570/17, від 14.11.2018 у справі №921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі №910/2170/18, від 10.10.2019 у справі №909/116/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі №915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 26.05.2020 у справі №908/299/18.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 
Проте, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі N 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Водночас, як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Поряд з цим не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Як встановлено судом, загальна вартість професійної правничої допомоги адвоката відповідно до умов укладеного з клієнтом договору становить 20000,00 грн. При цьому, як було зазначено судом, правнича допомога згідно з договором включає: 1) попередню консультацію; 2) підготовку претензії про сплату заборгованості; 3) підготовку позовної заяви, виготовлення копій та подання до суду необхідних доказів, нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків річних за прострочення виконання зобов`язань; 4) представлення інтересів клієнта та його захист в судових органах.
Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява, що складена, підписана та подана до суду адвокатом, міститься на 12 аркушах, на 9 з яких міститься виклад обставин справи, правове обґрунтування позову, розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також обґрунтування витрат на правову допомогу.
Щодо підготовки претензії про сплату заборгованості, яка відповідно до договору є частиною професійної правничої допомоги, необхідно зазначити, що серед додатків до позовної заяви міститься претензія від 08.07.2025, адресована Товариству з обмеженою відповідальністю "Цикада Плюс". Однак необхідно зазначити, що вказана претензія, на відміну від позовної заяви, підписана генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна мережа "Десятка" і доказів того, що вказана претензія була підготовлена саме адвокатом в матеріалах справи немає.
Також необхідно зазначити, що під час розгляду даної справи як в підготовчому провадженні, так і під час розгляду справи по суті, представник (адвокат) позивача жодного разу не був присутній в судовому засіданні, що в даному випадку враховується судом при дослідженні обґрунтованості заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, адже представлення інтересів клієнта та його захист в судових органах згідно з укладеним з клієнтом договором також є частиною професійної правничої допомоги.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи обсяг наданих послуг, складність справи та виконаних адвокатом робіт, приблизний час, необхідний адвокату на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціну позову у даній справі, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що в даному випадку обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, з урахуванням ціни позову є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є достатньо обґрунтованим, фактичним і неминучим в даному випадку.
Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикада Плюс" (81600, Львівська область, Миколаївський район, місто Миколаїв, вулиця Лисенка, будинок 45, ідентифікаційний код 36788145) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна мережа "Десятка" (79040, Львівська область, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 357, ідентифікаційний код 32127161) 125950,00 грн основного боргу, 39975,33 грн пені, 4059,25 грн - 3% річних, 14955,07 грн інфляційних втрат, 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення виготовлено 23.03.2026.

Суддя Петрашко М.М.