ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/279/26 Справа № 933/683/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попович І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Кириченка О.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого прохідником на шахті "Новодонецька", 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 03.09.2025 року, о 13:15 год., у с. Мирна Долина, вул. Шкільна 25, ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ "Нива" 2121 днз НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, шатка хода. Від продуття газоаналізатора Драгер 6810 на місці зупинки транспортного засобу відмовився, проходити медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під відеозапис бк 13, чим порушив пункт 2.5 ПДР України.
На зазначену постанову захисник адвокат Кириченко О.О., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому посвідчення водія не вилучали, направлення в медичний заклад не видавали, від керування авто фактично не відстороняли, копію електронного протоколу про адміністративного правопорушення поліцейські правопорушнику не видали. 
Заявляє, що 03.09.2025 року о 13 год. 15 хв. ОСОБА_1 не керував автомобілем ВАЗ-2121 «Нива», а тому протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (як і додані до протоколу інші «докази» його провини) є незаконними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. 
Вказує, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки зазначені в ньому обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення, не підтверджуються фактичними даними, відображеними в інших доказах, наданих стороною обвинувачення на розгляд суду, зокрема в частині того, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за наведених у протоколі обставин. У матеріалах справи відсутні необхідні та достатні докази, що підтверджують вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції під час руху.
Звертає увагу, що матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт порушення водієм Правил дорожнього руху та, як наслідок, його законне зупинення за таке порушення. Відеозапис, доданий до матеріалів справи, не підтверджує того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, учинив будь-яке адміністративне правопорушення та був у законний спосіб зупинений працівниками поліції. Тобто докази керування транспортним засобом у матеріалах справи відсутні.
Стверджує, що, виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості, відповідно до статті 6 Конвенції. Під час розгляду справи судом першої інстанції були грубо порушені принципи та загальні засади провадження у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності в контексті зазначених вище висновків ЄСПЛ, оскільки чинний КПК України передбачає обов`язкову участь прокурора, як сторони обвинувачення, в суді першої інстанції.
Зауважує, що для виявлення правопорушення транспортний засіб має бути законно зупинений працівниками поліції, оскільки в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху та подальшого притягнення до відповідальності) може поставити під сумнів саму подальшу процедуру виявлення нетверезого водія. У даному випадку відсутні докази зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Наголошує, що поліцейський грубо порушив визначений чинним законодавством України порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння, оскільки був зобов`язаний направити ОСОБА_1 (виписати відповідне направлення), а в подальшому — доставити останнього до закладу охорони здоров`я з метою забезпечення достовірності результатів огляду.
Зауважує, що жоден із досліджених судом першої інстанції під час судового засідання доказів не свідчить про те, що за наведених вище обставин поліцейський пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ані на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних приладів, ані в умовах медичного закладу та не документував (не фіксував) у належний спосіб відмову останнього від такої пропозиції.
Зазначає, що відеозапис поліцейських є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у протоколі не зазначено, яким саме технічним приладом чи засобом проводилася відеофіксація адміністративного правопорушення за участю правопорушника ОСОБА_1 . Крім того, на відеореєстратор поліцейського потрапили не всі події, починаючи з моменту його спілкування з ОСОБА_1 біля будинку сина правопорушника і до моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказує, що довідка, яка міститься в матеріалах справи, не доводить вину ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні. 
Зауважує, що на місці події у зазначений у протоколі час перебували й інші особи, зокрема ОСОБА_2 , які не були допитані поліцейським, а тому виникають сумніви щодо достовірності збирання доказів. Крім того, зі свідками, допитаними судом, у ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки, що викликає сумніви щодо об`єктивності, неупередженості та незаангажованості зазначених осіб у контексті норм чинного КПК України, якими врегульовано питання належності та допустимості доказів.
ОСОБА_1 та його захисник Кириченко О.О. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. На адресу апеляційного суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кириченка О.О. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, та факт відмови водія від проходження огляду на вимогу поліцейського. 
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 442383 від 03.09.2025 року; 
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , які містять відомості про те, що 03.09. в с. Мирна Долина по вул. Шкільній, вони працювали, і близько 13:18 год. мешканець села ОСОБА_1 керуючи автомобілем "Нива", днз НОМЕР_1 , на її думку в стані алкогольного сп`яніння, почав здійснювати наїзд на її підлеглого ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_1 поїхав в бік с. Мар`ївка, і через 10 хв. повернувся назад, та почав кричати, і вона викликала поліцію (а. с. 6);
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , які містять відомості про те, що водій автомобіля Нива, днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, здійснював на нього наїзд через, що у них був конфлікт, після чого ОСОБА_1 поїхав в бік с. Мар`ївка, і через 10 хв. повернувся назад, та почав розмахувати невідомим предметом (а. с. 7);
- довідкою відділення поліції № 1 Краматорського РУП ГУ НП в Донецькій області вбачається, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом року не притягувався і має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 18.11.2009 року (а. с. 10);
- відеозаписом, який долучений до протоколу:
- файл "CAM-013_00000020250903140246_0027" містить відомості про те, що поліцейські запитують у людей, хто викликав поліцію. ОСОБА_6 повідомляє, що вони працюють, а чоловік на " ОСОБА_7 " їде на людей. Чоловік п`яний. Поліцейські шукають даного чоловіка по дворах. З двору виходить чоловік, і запитує, що трапилось. Поліцейські повідомляють, що свідки сказали, що він п`яний їздив на машині, на що чоловік відповідає, що не їздив. Поліцейський просить надати документи. Чоловік говорить, що нема документів. Чоловік представляється, як ОСОБА_1 . Поліцейські перевіряють чоловіка по базам;
- файл "CAM-013_00000020250903141247_0028" містить відомості про продовження подій. Свідки знову підтверджують, що саме цей чоловік керував автомобілем "Нива", та намагався наїхати на людей. Поліцейський на підставі п. 2.5 ПДР пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою Драгера, або пройти огляд в мед. закладі, на що ОСОБА_1 категорично відмовляється. Поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 зазначає, що він нічого підписувати не буде, він не керував автомобілем, на що поліцейський зазначає, що є свідки керування ним транспортним засобом. Поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 його права. Далі триває процедура оформлення матеріалів;
- файл "CAM-013_00000020250903142247_0029" містить відомості про складання матеріалів;
- файл "CAM-013_00000020250903143248_0030" містить відомості про складання матеріалів;
- файл "CAM-013_00000020250903144247_0031" містить відомості про те, що після складання матеріалів, поліцейський оголошує ОСОБА_1 , що відносно нього складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає відеозапис поліцейських належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, на відеозаписі логічно та послідовно зафіксований весь перебіг подій, який стосується саме адміністративного правопорушення, підстав для сумніву щодо достовірності у апеляційного суду не виникає. Норми КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року, не вимагають детального опису характеристик технічних приладів, на які відбувалась фіксація адміністративного правопорушення, та диску, на який здійснений запис, тому відсутність таких даних, не нівелює належність вказаних доказів, крім того захисник в апеляційній скарзі не оспорює події, які на ньому зафіксовані. 
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд наголошує, що норми діючого КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відео фіксації керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, які вказують, що особа керувала транспортним засобом, більш того, саме фіксування особи в стані руху є технічно неможливим, а тому на підставі усіх наявних доказів у справі, суд встановлює доведеність або спростування факту керування транспортним засобом особою, на яку складено протокол.
В даному випадку, як вбачається з відеозапису поліцейських, останні приїхали за викликом, через те, що ОСОБА_1 на автомобілі ВАЗ "Нива" 2121 днз НОМЕР_1 намагався здійснити наїзд на людину. З моменту приїзду працівників поліції, свідок зазначала, що ОСОБА_1 на автомобілі, який був припаркований біля двору, намагався наїхати на людину. Працівники поліції викликали з будинку особу, який вийшовши на вулицю запитав, чи комусь заважає його автомобіль. Працівники поліції намагались встановити його особу, на що ОСОБА_1 агресивно себе поводив та лаявся. Працівники поліції зауважили, що є підозра що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та запропонували пройти огляд за допомогою Драгер, на що ОСОБА_1 вказав, що не перебував за кермом, працівники поліції запропонували пройти огляд у медичному закладі, на що ОСОБА_1 лише сварився на адресу працівників поліції. Таку поведінку ОСОБА_1 розцінено, як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та роз`яснено, що відмова від проходження огляду на вимогу поліцейського є адміністративним правопорушенням і тому буде складено протокол. 
Така позиція ОСОБА_1 свідчить про намагання уникнути адміністративної відповідальності та відповідно адміністративного стягнення. 
Однак, на переконання апеляційного суду, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ-2121 «Нива», д.н.з. НОМЕР_1 , доведено поза розумним сумнівом сукупністю доказів, які містяться у матеріалах справи. Так, відповідно до відеозапису, з моменту прибуття працівників поліції свідки одразу повідомили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, на що також вказує його поведінка, яка виразилася у намаганні здійснити наїзд на людину, а в подальшому - у зухвалій та агресивній манері спілкування з працівниками поліції. Крім того, матеріали справи містять письмові пояснення свідків щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також у момент, коли ОСОБА_1 вийшов із двору будинку, він одразу поцікавився можливим неналежним паркуванням свого автомобіля.
Доводи про те, що до події у ОСОБА_1 зі свідками склалися неприязні стосунки, навпаки свідчать про те, що саме з огляду на такі стосунки ОСОБА_1 намагався здійснити наїзд на людину. Більше того, саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння став підставою для виклику працівників поліції.
Також апеляційний суд наголошує, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає обов`язкового зупинення транспортного засобу саме працівниками поліції, а обов`язковою ознакою є керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що у даному випадку доведено.
Апеляційний суд зауважує, що сукупності вказаних доказів достатньо для безсумнівного висновку про керування ОСОБА_1 транспортним засобом як обов`язкової ознаки інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Лише заперечення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, стосовно керування нею транспортним засобом не може спростувати інші докази на підтвердження протилежного, які містяться у матеріалах справи.
Аналізуючи відеозапис з боді-камери поліцейського та письмові докази, апеляційний суд вважає, що зухвала поведінка водія ОСОБА_1 , яка виразилася у ненаданні чітких відповідей на вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, використанні ним нецензурної лексики та прояві агресії, є умисною й виваженою та розцінюється як спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності. На думку апеляційного суду, працівник поліції діяв у межах своїх повноважень та обґрунтовано дійшов висновку, що така поведінка ОСОБА_1 свідчить про уникнення проходження огляду на стан сп`яніння та, відповідно, є відмовою від його проходження.
Доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не допитано інших осіб, які були присутні під час події, жодним чином не свідчать про неповноту збирання доказів чи їх неналежність, оскільки поліцейським зібрано достатню сукупність доказів, яких, за його внутрішнім переконанням, було достатньо для доведення вини ОСОБА_1 , із чим погоджується апеляційний суд. Водночас вимоги закону не передбачають обов`язку опитування всіх присутніх осіб.
Більше того, сторони вправі самостійно збирати докази, отже сторона захисту мала можливість у разі необхідності заявити клопотання про допит відповідних свідків, однак таким правом не скористалася.
Твердження захисника, що поліцейським не виписано та не видано направлення на проведення огляду ОСОБА_1 , не впливає на доведеність вини останнього в інкримінованому адміністративному правопорушенні, оскільки за поведінкою останнього безсумнівно здійснено висновок про відмову від проходження огляду, а тому наявність або відсутність заповнено бланку направлення не могло вплинути на волевиявлення водія щодо небажання проходити відповідний огляд. Більш того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд у медичному закладі проводиться в присутності поліцейського, при цьому підставою для його проведення є саме направлення, яке надається лікарю, отже в разі погодження водія проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, направлення необхідно було надати не водієві, а лікарю, для повноважень проводити відповідний огляд. 
Інші доводи сторони захисту не свідчать про порушення вимог закону, що, у свою чергу, потягло б визнання доказів недопустимими або вказувало б на відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
Отже, апеляційним судом перевірено всі доводи сторони захисту та поза розумним сумнівом встановлено, що матеріалами справи підтверджено як факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , так і факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, що є обов`язковими ознаками порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та, відповідно, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимог ст. 256 КУпАП, оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить суттєвих порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними. 
В процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом доведено як факт зупинки транспортного засобу, так і факт керування автомобілем ВАЗ-2121 «Нива», д.н.з. НОМЕР_1 , безпосередньо ОСОБА_1 , а також факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б свідчили про істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення та є безумовною підставою для його скасування, а також спростовували б висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Кириченка О.О., апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Кириченка О.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду       Ірина СВІЯГІНА