ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 703/5839/25 Суддя (судді) першої інстанції: Левчук О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Василенка Я.М.,
за участі секретаря судового засідання Вдовенко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, поліцейського відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Коломійця Ростислава Володимировича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, поліцейського відділу поліції № 2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Коломійця Ростислава Володимировича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позову зазначив, що 17 серпня 2025 року сержант поліції (інспектором) Коломійцем Р.В. винесено постанову ЕНА № 5507888 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн, за керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії. Позивач вказував, що постанова винесена без належних доказів факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, законної причини зупинки транспортного засобу не було, і ним було пред`явлено посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс при розгляді справи.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 відкрито апеляційне провадження.
02.01.2026, під № 111 до суду від Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.02.2026.
У судовому засіданні в режимі відеоконфереції з використанням власних технічних засобів представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Черкаській області у судовому засіданні в режимі відеоконфереції з використанням власних технічних засобів заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 серпня 2025 року сержантом поліції (інспектором) Коломійцем Р.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАН № 5507888 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Відповідно до змісту вказаної постанови, водій ОСОБА_1 17 серпня 2025 року о 19:58 год. в с. Холоднянське по вул. Докучаєва, керуючи транспортним засобом марки "Тойота", державний номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції не пред`явив для перевірки документи зазначені п. 2.1 ПДР України, чим порушив п.2.4а ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою, вважаючи дії відповідача по її складанню протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що, позивач не надав жодного доказу на його підтвердження та спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, з огляду на що, вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України, є доведеною.
На відеофіксації, яка проводилася під час розгляду скоєного правопорушення і, яке було переглянуто в судовому засіданні, зафіксовано порушення ПДР допущеного ОСОБА_1 , згідно якого видно, що останній, керуючи автомобілем, не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а саме - посвідчення водія, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції необґрунтованими, а факт порушення ним Правил дорожнього руху не доведений жодним доказом, що унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»)
Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до норм ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський має право вимагати пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання, перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Згідно змісту ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування, розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Згідно положень п. 2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно положень п. 2.4 а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно положень ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, ч. 1 ст. 126 КУпАП, встановлена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб.
Водночас, слід врахувати, що у разі, якщо поліцейський не назвав водію чи не надав доказів порушення правил дорожнього руху (наприклад, відеозапису), він не має права вимагати документи за п. 2.4 а ПДР України, позаяк, право перевірки документів, кореспондує процедура законна зупинки. Так, зупинка транспортного засобу без наведення конкретної причини, визначеної у ст. 35 Закону «Про Національну поліцію», є безпідставною.
Колегія суддів наголошує на тому, що, за обставин цієї справи, суд першої інстанції не врахував та не надав оцінку, що посадова особа поліції при зупиненні транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 спершу пояснила, що причиною зупинки вказаного автомобіля є те, що водій ОСОБА_1 небезпечно маневрував та виїхав на зустрічну смугу, чим порушив ПДР України, в подальшому, інший поліцейський вказав, що причиною зупинки стала подача ОСОБА_1 звукового сигналу в населеного пункті, а вже через деякий час поліцейський заначив, що в ОСОБА_1 вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння і було запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, на що ОСОБА_1 погодився та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, результати даного огляду показали - 0, при цьому поліцейський в порушення вимог ст. ст. 245, 246, 248,249, 251, 241 268 КУпАП, не надав жодного доказу щодо підтвердження здійснення водієм ОСОБА_1 маневру з виїздом на зустрічну смугу, подачу ним звукового сигналу в населеному пункті, а при огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, він був тверезий, що підтверджується відеозйомкою, яка долучена до матеріалів даної справи та була досліджена під час судового розгляду в суді першої інстанції. 
Колегія суддів вважає, що наведене вище свідчить про безпідставність та необґрунтованість зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а й отже, безпідставну вимогу у водія пред`явлення документів (посвідчення водія, реєстраційні документи на т/з).
Принагідно зауважити, що поліцейськими під час зупинки транспортного засобу та спілкування з позивачем, було наведено три різні за змістом та суттю причини зупинки транспортного засобу, які не підтверджені доказами та не узгоджуються між собою, при цьому, про наявність запаху алкоголю з авто, поліцейський повідомив вже після значного проміжку часу спілкування з позивачем безпосередньо біля відчиненого вінка транспортного засобу, що є алогічним. 
Також, перегляд наданого до матеріалів справи запису з бодікамери поліцейського дає підстави для висновку про те, що позивач жодного разу не відмовлявся надати на вимогу поліцейського запитувані та передбачені ПДР України документи, проте вимагав навести конкретну причину зупинки транспортного засобу та надати бодай якісь докази цьому. 
Колегія суддів констатує помилковість висновку суду першої інстанції про те, що на відеофіксації, яка проводилася під час розгляду скоєного правопорушення і, яке було переглянуто в судовому засіданні, зафіксовано порушення ПДР допущеного ОСОБА_1 , згідно якого видно, що останній, керуючи автомобілем, не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, позаяк, суд не встановив та не перевірив доводів позивача про не наведення поліцейським чіткої та зрозумілої причини зупинки, яка, як вже зазначалось вище, була тричі змінена, при цьому, позивачем неодноразово під запис наголошувалось на тому, що останній готовий пред`явити запитувані документи.
До того ж, належних та допустимих доказів на підтвердження порушень ПДР України ОСОБА_1 , що стало підставою для зупинки т/з під керуванням останнього, а саме: здійснення водієм небезпечного маневру, об`їзд ям з виїздом на зустрічну смугу без подачі світлового покажчика повороту та подача звукового сигналу в населеному пункті, працівниками поліції не надано.
Колегія суддів враховує, що в умовах воєнного стану поліцейські мають чітко визначені підстави для зупинки автомобіля та перевірки документів, проте, за даних фактичних обставин, вказане не стосувалось здійснення функцій поліцейським заходів, пов`язаних безпосередньо з воєнним станом, як і зупинка була не на блок-посту.
Оскільки поліцейський не задокументував належним чином порушення водієм ПДР, тому його вимога про пред`явлення документів є безпідставною, тому ненадання документів, за даних обставин, виключає порушення позивачем ПДР України та можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.
При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його належної фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.
Нормами ст. 251 КУпАП, встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Колегія суддів наголошує, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, а, в даному випадку, відповідач не виконав обов`язок по доказуванню і не довів факт вчинення позивачем правопорушення.
Варто також звернути увагу на загальні засади недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та на те, що усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь
Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України є доведеною, адже матеріали справи містять докази порушення поліцейським вимог законодавства та обов`язку навести чітку причину зупинки транспортного засобу, що є порушення процедури та має за собою відповідні наслідки. На зазначене, суд першої інстанції не звернув уваги.
Наведене дає підстави констатувати, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявності підстав вважати, що позивач вчинив або мав намір вчинити правопорушення, яке могло б бути підставою для вимоги працівником поліції пред`явлення документів. Зважаючи на те, що поліцейським належним чином не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України та встановлення судом наявності 3 різних причин зупинки авто позивача, колегія суддів суд дійшла висновку про неправомірність вимоги посадової особи поліції до позивача про пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного посвідчення, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.
Таким чином, з огляду на викладене, в колегії суддів наявні підстави скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2025 та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, поліцейського відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Коломійця Ростислава Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення; постанову поліцейського відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Коломійця Р.В. від 17 серпня 2025 року серія ЕНА № 5507888 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 126 КУпАП, визнати протиправною та скасувати, а справу закрити.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню з розподілом судових витрат за подання позову та апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Черкаській області, згідно ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року - скасувати. 

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, поліцейського відділу поліції №2 (м. Сміла) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Коломійця Ростислава Володимировича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 17.08.2025 серії ЕНА № 5507888 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 коп).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ганечко О.М. 

Судді Кузьменко В.В.

Василенко Я.М.