КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 760/18012/25
номер провадження: 22-ц/824/5712/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Хомік Олени Володимирівни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року у складі судді Букіної О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02 квітня 2025 року (а.с.114-117, т.1), просила:
розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №421;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 6 000 грн 00 коп., щомісяця, з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дітей повноліття;
допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати за 2023-2024 роки частково у розмірі 97 991 грн 50 коп., за відповідний період 2025 року у розмірі 43 386 грн 50 коп., а всього - 141 378 грн 00 коп.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати щомісячно:
витрати на лікування у стоматолога доньки ОСОБА_5 у розмірі 15 600 грн 00 коп.; 5 000 грн 00 коп. за консультації лікарів. Загальна сума 15 600 грн 00 коп. одноразово; 
8 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття;
5 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною ОСОБА_5 повноліття;
Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 липня 2008 року між позивачкою ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції, актовий запис №421.
Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначала, що з відповідачем спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, істотні розбіжності у поглядах на сімейні відносини, обов`язки та ведення спільного господарства. Подружжя має цілком різні життєві цінності та уявлення про сімейне життя, спільне господарство тривалий час не ведеться, шлюбні стосунки не підтримуються. Протягом останніх двох років позивачка постійно проживає разом із спільними дітьми окремо від відповідача за іншою адресою.
Вказувала, що діти сторін зростають і потребують значних витрат на харчування, розвиток їх здібностей, навчання та одяг. Відповідач є працездатним і має можливість утримувати дітей, однак усі кошти витрачає на власні потреби, через що забезпеченням та вихованням дітей фактично займається тільки позивачка. Згоди щодо матеріального утримання спільних дітей між сторонами не досягнуто.
Зазначала, що кошти необхідні на забезпечення належних умов життя, розвитку та здоров`я спільних дітей сторін, які постійно проживають разом із позивачем.
Вказувала, що дитині ОСОБА_4 було проведено МРТ головного мозку 28 березня 2025 року для контролю стану його здоров`я, вартість проведення якого становить 5 300 грн коп. Також була здійснена консультація ортодонта з дітьми за рекомендацією лікаря: вартість 1 380 грн 00 коп. (по 690 грн 00 коп. на кожну дитину). Крім того, позивачка разом з дочкою частіше звертається до відповідного фахівця, так як в неї стоїть апарат для розширення щелепи: на ОСОБА_7 витрачено 16 140 грн 00 коп., а на ОСОБА_5 - 39 253 грн 32 коп.
Крім того на додаткові витрати на дітей витрачено 31 380 грн 00 коп. Загальна сума 86 773 грн 00 коп. 
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила її позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 роз`єднано поєднані у одному провадженні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та додаткових витрат. Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітніх дітей, виділено в окреме (дане) провадження (а.с.216-217, т.2).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн 00 коп., щомісячно, на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 23 вересня 2024 року і до досягнення дітей повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 8 715 грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 240 грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду в частині стягнення аліментів мотивоване тим, що діти проживають із матір`ю та перебувають на її утриманні, тоді як відповідач, не маючи постійної роботи, отримуючи пенсію по інвалідності та допомогу за кордоном, надає матеріальну допомогу у недостатньому для належного утримання дітей обсязі. З урахуванням потреб дітей, матеріального становища сторін та рівного обов`язку батьків щодо їх утримання суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 3 000 грн 00 коп. щомісячно на кожну дитину з індексацією відповідно до закону. 
Рішення суду в частині стягнення додаткових витрат мотивоване тим, що належними доказами підтверджено лише частину витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дітей, а саме, витрати на консультації лікарів, обстеження, стоматологічні й ортодонтичні послуги, МРТ та щеплення, 50% яких підлягають компенсації відповідачем. В іншій частині позову суд першої інстанції відмовив, оскільки витрати на навчання, гуртки, відпочинок та майбутні витрати не були належно погоджені з відповідачем або не підтверджені достатніми і допустимими доказами їх необхідності та зв`язку з особливими обставинами.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Хомік О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, згідно з яким:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей:
- ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн 00 коп., щомісяця, з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, щомісячно, але суми не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття;
- ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн 00 коп., щомісяця, з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, щомісячно, але суми не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття;
допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання дітей в межах платежу за один місяць;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати за 2023-2024 роки у розмірі 97 991 грн 50 коп., а також за відповідний період 2025 року у розмірі 43 386 грн 50 коп. Загальна сума 141 378 грн 00 коп.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати:
витрати за лікування у стоматолога доньки ОСОБА_5 у розмірі 10 600 грн 00 коп. та 5 000 грн 00 коп. за консультації лікарів, загальна сума: 15 600 грн 00 коп. одноразово;
додаткові витрати (зважаючи на додаткові заняття, групу продовженого дня, тощо): 
8 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття;
5 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною ОСОБА_5 повноліття.
Апеляційна скарга мотивована тим, що стороною позивачки доведено належними доказами розмір понесених витрат на утримання спільних з відповідачем дітей. Зазначає, що при наявній згоді відповідача, яка в дійсності наявна у матеріалах справи щодо лікування та обстеження дітей, крім того, зважаючи на письмові підтвердження, те що відповідні гуртки діти відвідували коли ще відповідач знаходився в Україні разом з ними, а так само стоматологічні, ортодантичні послуги, що підтверджується довідками з датами відвідування та перепискою з відповідачем, судом першої інстанції без жодних підстав проігноровані вимоги щодо стягнення половини вартості за відповідні заняття та послуги з відповідача.
Вважає, що посилання на недоведеність суми 97 991 грн 50 коп. спростовується наявними у матеріалах справи належними доказами, куди саме та на кого були ці кошти витрачені.
Звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні докази потреб дітей у діагностиці, лікуванні, обстеженнях, консультацій лікарів. Відповідно діти потребують для всебічного розвитку, відпочинку, який суд першої інстанції вважає, що він повинен бути тільки за рахунок позивачки, звільнивши відповідача від цих витрат.
Посилається на те, що нібито надання відповідачем допомоги дітям спростовується наявними доказами, що кошти були сплачені на догляд за собакою, власником якої рахується відповідач.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Диких Д.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела наявності особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат. 
06 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хомік О.В. подала письмові пояснення, в яких вказує, щосуд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам витрат на дітей. Посилається на те, що спільні діти сторін проживають із матір`ю, відповідач проживає і працює у Швейцарії, тоді як позивачка несе витрати на їх харчування, навчання, розвиток, лікування та оздоровлення, зокрема на групу подовженого дня, шкільні матеріали, музичні заняття, англійську мову, танці, взуття для танців, стоматологічні послуги, консультації лікарів, МРТ та відпочинок дітей. Зазначала, що понесені витрати підтверджуються письмовими доказами, зокрема: 84 890 грн 00 коп. - «Міні Академія»; 7 374 грн 00 коп. - школа Марії; 49 580 грн 00 коп. - музичні заняття дітей; 8 400 грн 00 коп. - англійська Максима; 2 780 грн 00 коп. - танці Марії; 2 501 грн 00 коп. - взуття для танців; 69 558 грн 00 коп. - лікарі; 11 152 грн 00 коп. - відпочинок «Аквадар»; 11 859 грн 00 коп. - відпочинок «Сонячний прованс». Також вказувала, що кошти, які сплачував відповідач, не покривають реальних потреб дітей, у зв`язку з чим просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.
Того ж дня, тобто 06 квітня 2026 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Хомік О.В. подала заяву, у якій просила приєднати до справи нові докази а саме, інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надають послуги у сфері освіти, що підтверджує понесення позивачкою додаткових витрат на навчання дітей.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та наданих скаржником письмових поясненнях, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 липня 2008 року між позивачкою ОСОБА_10 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції, актовий запис № 421.
За час шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Установлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №421 - розірвано.
Судом першої інстанції встановлено, що діти сторін проживають з позивачкою.
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач знаходиться за межами України, оскільки внаслідок збройної агресії рф проти України виїхав за кордон.
Ці обставини визнаються сторонами у справі, а тому не підлягають доказуванню в силу приписів ч.1 ст.82 ЦПК України.
Отже матеріалами справи підтверджено, що діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. 
У відповідно до ст.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
У даній справі позивачкою ОСОБА_1 доведено, а відповідачем ОСОБА_2 не спростовано та не заперечується необхідність стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, так як відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, є працездатним й спроможний і зобов`язаний відповідно до вимог ч.2 ст.150 СК України надавати кошти на утримання двох малолітніх дітей.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України).
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 - 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, отримує пенсію як інвалід 3-ї групи у розмірі орієнтовно 3 000 грн 00 коп. щомісячно.
Також представник ОСОБА_2 - адвокат Диких Д.В. пояснила, що відповідач ОСОБА_2 знаходиться за межами України та отримує допомогу в розмірі близько 400 швейцарських франків й не працює.
Водночас матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 офіційно працює на посаді державного експерта експертної групи з питань оптимізації робочих процесів та формування стратегій Директорату стратегічного планування, координації та євроінтеграції Міністерства соціальної політики України (а.с.299, т.2). 
Отже ОСОБА_1 отримує дохід, який значно перевищує дохід відповідача ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, однак її розмір був недостатнім для належного забезпечення їхніх потреб.
З відзиву на позов вбачається, що відповідач вважав можливим сплачувати 3 200 грн 00 коп. на двох дітей, посилаючись на те, що він отримує пенсію по інвалідності орієнтовно 3 000 грн 00 коп. на місяць, а також на те, що позивачка ОСОБА_1 разом із дітьми проживає у належній йому квартирі та користується належним йому транспортним засобом.
Установивши наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку визначення аліментів у твердій грошовій сумі є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_2 не має постійної роботи, отримує пенсію, а зі слів його представника, перебуваючи за межами України, отримує допомогу близько 400 швейцарських франків. Матеріалами справи підтверджено, що діти проживають із ОСОБА_1 , яка забезпечує їхні повсякденні потреби, навчання та догляд. 
Отже, враховуючи наведене та приймаючи до уваги відсутність доказів неможливості відповідача працювати, суд першої інстанції обґрунтовано визначив аліменти у розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісячно на кожну дитину.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів та правильно визначив їх розмір у твердій грошовій сумі по 3 000 грн 00 коп., щомісячно, на кожну дитину, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 23 вересня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд першої інстанції правомірно залишив без задоволення позовні вимоги в частині визначення аліментів у твердій грошовій сумі із застереженням «але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», оскільки таке поєднання способу визначення аліментів із наведеною умовою не відповідає вимогам закону.
Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (ч.2 ст.185 СК України).
Аналіз вказаних положень ст.185 СК України свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Наведені висновки щодо застосування ст.185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину (див. постанову Верховного Суду від 08 травня 2023 року № 756/9882/19 (61-2065св23).
Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2023-2025 років позивачка ОСОБА_1 понесла додаткові витрати на утримання двох неповнолітніх дітей, пов`язані з оплатою медичних послуг, навчанням та дозвіллям. 
У позові, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 остаточно просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 50 % понесених додаткових витрат на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що загалом становить 141 378 грн 00 коп.
Також ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дітей, які вона понесе у майбутньому, у такому розмірі: 8 000 грн 00 коп. та 5 000 грн 00коп. - на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 15 600 грн 00 коп. і 5 000 грн 00 коп. - на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача половину суми понесених додаткових витрат на дітей, тобто у розмірі 97 991 грн 50 коп.
На підтвердження цих позовних вимог, ОСОБА_1 до позовної заяви додала платіжні доручення, розрахунки і квитанції, які, на її думку, належним чином підтверджують понесення додаткових витрат на дітей у заявленому розмірі. 
Колегія суддів вважає, що проаналізувавши наданні позивачкою докази, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги в цій частині та стягнув з відповідача понесені позивачкою додаткові витрати: на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 17 430 грн 00 коп. та на утримання сина ОСОБА_4 - у розмірі 16 480 грн 00 коп.
При цьому, суд першої інстанції правильно взяв до уваги надані позивачкою квитанції щодо понесених витрат та погодився з її доводами, що такі витрати пов`язані з особливими обставинами, зокрема станом здоров`я дітей, а відтак є додатковими, а саме: 
20 січня 2023 року - експрес-тест на рівень феретину - 980 грн 00 коп. (а.с.224, т.2); 02 червня 2023 року - первинна консультація педіатра 600 грн 00 коп. (а.с.224, т.2); 19 листопада 2023 року - онлайн-консультація педіатра 500 грн 00 коп. (а.с.224, т.2); 02 червня 2024 року - консультація дитячого ортопеда-травматолога 850 грн 00 коп. (а.с.225, т.2); 29 серпня 2024 року - контрольний огляд у Центрі Ізраїльської допомоги 300 грн 00 коп. (а.с.55, т.1; а.с.154, т.2); 26 вересня 2024 року - огляд за допомогою апарата Marco Rossa 8 290 грн 00 коп. (а.с.154, т.2); 10 жовтня 2024 року - використання системи «Анти СНІД» (ЦІС) 190 грн 00 коп. (а.с.155, т.2); 02 лютого 2025 року - консультація лікаря 850 грн 00 коп. (а.с.226, т.2); 01 березня 2025 року - консультація лікаря 890 грн 00 коп. (а.с.226, т.2); 20 березня 2025 року - контрольний огляд ортодонтної апаратури 690 грн 00 коп. (а.с.141, т.1); 12 квітня 2025 року - консультація педіатра 890 грн 00 коп. (а.с.227, т.2); 24 квітня 2025 року - стоматологічні послуги (ЦІС) 1 550 грн 00 коп. (а.с.155, т.2), витрати понесені позивачем на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
щодо витрат на ОСОБА_4 : 02 червня 2023 року - щеплення для дітей 2 800 грн 00 коп. (а.с.227, т.2); 16 грудня 2023 року - консультація лікаря та щеплення 5 450 грн 00 коп. (а.с.228, т.2); 04 січня 2024 року - консультація стоматолога 500 грн 00 коп. (а.с.152, т.2); 28 липня 2024 року - консультація дитячого ортопеда-травматолога 850 грн 00 коп. (а.с.228, т.2); 20 березня 2025 року - контрольний огляд ортодонтної апаратури 690 грн 00 коп. (а.с.152, т.2); 28 березня 2025 року - МРТ 5 300 грн 00 коп. (а.с.143, т.1).
Отже, враховуючи наведене та приймаючи до уваги принцип рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 50 % понесених ОСОБА_1 додаткових витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дітей, які підтверджені наданими позивачкою квитанціями й іншими матеріалами справи. 
Суд першої інстанції правильно установив, що стосовно ОСОБА_5 підтверджено витрати на загальну суму 17 430 грн 00 коп., 50 % якої становить 8 715 грн 00 коп., а щодо ОСОБА_4 - витрати на загальну суму 16 480 грн 00 коп., 50 % якої становить 8 240 грн 00 коп. 
При цьому з матеріалів справи вбачається, що медичні обстеження та надання медичної допомоги у приватних закладах проводилися, у тому числі в період перебування відповідача на території України, і щодо такого лікування у цих закладах він не заперечував. 
За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені витрати є додатковими, які викликані особливими обставинами, пов`язаними зі станом здоров`я дітей, здійсненими в їхніх інтересах, а тому підлягають стягненню з відповідача у наведеному вище розмірі.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в іншій частині заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дітей.
У позові ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 частину витрат, понесених на навчання дітей, музичні заняття, заняття з англійської мови, малювання, групу продовженого дня, відпочинок, а також додаткові витрати на дітей наперед. 
Судом першої інстанції встановлено, що зазначені витрати позивачка понесла самостійно, без попереднього погодження з відповідачем, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів досягнення між сторонами домовленості щодо цих витрат або згоди ОСОБА_2 на їх здійснення.
При цьому колегія суддів враховує, що на підтвердження цих вимог ОСОБА_1 посилалась, зокрема, на витрати на «Міні Академію», школу ОСОБА_5 , музичні заняття дітей, англійську мову для ОСОБА_12 , танці ОСОБА_5 , взуття для танців та інші витрати, які, на її думку, пов`язані з розвитком дітей. 
Водночас самі по собі квитанції про оплату таких послуг без належного підтвердження їх необхідності, зв`язку з особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України та без доведення погодження цих витрат з іншим із батьків, не є достатніми підставами для їх стягнення з відповідача.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що кошти, сплачені на користь окремих фізичних осіб-підприємців, підтверджують надання саме відповідних освітніх чи інших послуг для дітей, так само як і не надано доказів укладення з такими суб`єктами відповідних правочинів щодо надання таких послуг.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог у частині витрат на відпочинок дітей, оскільки подані ОСОБА_1 квитанції про оплату готелю не дають можливості встановити, хто саме перебував на відпочинку, чи стосувалися ці витрати безпосередньо дітей, а також не підтверджують необхідність, мету та доцільність такого відпочинку саме в інтересах дітей. Крім того, матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами місця, тривалості та вартості такого відпочинку.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей наперед, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, що такі витрати є обґрунтованими, неминучими та конкретно визначеними на майбутнє, а також те, що вони безумовно відповідатимуть інтересам дітей. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував наявність спору між сторонами та фінансові можливості ОСОБА_2 .
Отже, установивши, що витрати на навчання, гуртки, розвиток, відпочинок дітей та заявлені майбутні витрати не підтверджені належними і допустимими доказами як такі, що є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Таким чином, врахувавши наведені вище вимоги закону, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи містять докази потреб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у діагностиці, лікуванні, обстеженнях, консультаціях лікарів, а також у всебічному розвитку та відпочинку, які суд першої інстанції безпідставно поклав їх виключно на позивачку, колегія суддів відхиляє, оскільки ці доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які суд першої інстанції належним чином установив і оцінив.
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.
Що стосується наданої представником ОСОБА_1 - адвокатом Хомік О.В. до суду апеляційної інстанції заяви про приєднання до справи нових доказів, а саме, інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надають посули у сфері освіти, що підтверджує понесення позивачкою додаткових витрат на навчання, то ця заява не підлягає до задоволення, оскільки вони подані з порушенням процесуальних строків подання доказів.
Згідно з положеннями ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається, що надані стороною позивачки апеляційному суду вказані вище документи не були подані до суду першої інстанції та вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Представник позивачки не надала апеляційному суду доказів неможливості отримання та подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивачки, а відтак ці документи не можуть бути прийняті апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.
Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших передбачених законом випадках, позивачка не позбавлена права ініціювати позовне провадження про зміну розміру стягуваних з відповідача аліментів у відповідності до положень ч.1 ст.192 СК України.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хомік Олени Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 квітня 2026 року. 

Головуючий

Судді: