Справа № 466/3822/18
Провадження № 2/466/522/21

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м.Львів
Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді Невойта П.С.,
секретарів с/з Климочко С.М.,, Репети К.М., Пукшина А.В., Пришляк А.Я,
справа 466/3822/18
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно коштів та застрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнаня недійсним (нікчемним) Договору про надання поворотної безвідсоткової цільової позики в редакції від 03.10.2008 року,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_4 , 
представника відповдіача - адвоката Ільницького І.Л., Баюш Л.В.,
відповідача ОСОБА_2 , 
представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Семенини В.М.,
в с т а н о в и в :
18.05.2018 року до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- залишку неповернутої позики.
Ухвалою від 31 травня 2018 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила в ній провадження. 
В обгрунтування позовних вимог зазначає про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 13.10.2003 року у м.Львові було укладено договір про надання поворотної безвідсоткової цільової позики на суму 6500 дол.США. 14.10.2003 року він був присутній у приватного нотаріуса під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки у АДРЕСА_1 для придбання якої був укладено попередньо договір позики грошей. 03.10.2008 року у м.Бояркабула укладена Додаткова угода № 1, згідно якої сторони вирішили збільшити загальну суму позики на 3500 дол.США. а тому загальна сума становить 10 000 дол.США. Відповідач ОСОБА_7 частково повернув у 2016-2018 роках - 36800 грн., залишок становить 225088 грн., а тому просить її стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати у сумі 2 251,00 гривень.
Ухвалою суду від 26 червня 2018 року затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підписана 26 червня 2018 року, згідно із якою сторони домовились про те, що:
1. Сторони домовились врегулювати спір по справі № 466/3822/18, що розглядається Шевченківським районним судом м. Львова, шляхом підписання та виконання даної мирової угоди.
2. Відповідач визнає свої зобов`язання по сплаті суми боргу перед Позивачем та понесені ним судові витрати, які становлять 227 339 (двісті двадцять сім тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 00 коп. (еквівалент 8 687 доларів США за курсом НБУ, якій існував на момент складання усної домовленості про підписання Мирової угоди, 26,17 грн. за 1 долар США) в повному обсязі.
3. До моменту підписання мирової угоди Відповідач сплатив Позивачу частину суми боргу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.). Решту боргу у сумі 224 839 (двісті двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять дев`ять) грн. (еквівалент 8 591,5 доларів США) Відповідач зобов`язується та гарантує сплатити Позивачу, шляхом виплати платежів за графіком сплати платежів в розмірах і в строки, встановлені в п.4 цієї угоди
4. Відповідач сплачує борг, зазначений у п. 3 мирової угоди на умовах наступної розстрочки: 
Номер платежу Сума погашеннязаборгованості Дата погашеннязаборгованості
1. 32 120 грн. 20.12.2018; 2. 32 120 грн. 20.06.2019; 3. 32 120 грн. 20.12.2019; 
4. 32 120 грн. 20.06.2020; 5. 32 120 грн. 20.12.2020; 6. 32 120 грн. 20.06.2021;
7. 32 119 грн. 20.12.2021.
5. Виплата боргу або частин боргу у вигляді платежів, здійснюється або шляхом передачі Позивачу готівкових коштів у терміни, зазначені у п. 4 Мирової угоди, або шляхом перерахунку безготівкових коштів на банківську картку (рахунок) Позивача.
6. Датою отримання платежу вважається або дата отримання Позивачем готівкових коштів, яка повинна бути підтверджена розпискою Позивача про одержання коштів, або дата зарахування безготівкових коштів на рахунок Позивача.
7. Відповідач має право достроково погасити борг в повному обсязі або частково.
8. В разі підвищення курсу долара США до гривні від курсу, який вказано у п. 2 цієї Мирової угоди, більше ніж на 5% на день розрахунку, Сторони домовились про перерахунок суми боргу з урахуванням коефіцієнту підвищення курсу.
9. У випадку якщо Відповідач порушить строки виплати зазначені у п.4 даної Мирової угоди, він зобов`язується сплатити Позивачу штраф у розмірі 50 % від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання та пеню у розмірі подвійної облікової ставку НБУ від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання зазначеного у п.4 даної Мирової угоди за кожен день прострочки платежу.
10. За письмовою згодою Позивача та Відповідача, дати виплати окремих платежів, можуть бути відстрочені, але не більш ніж на 10 днів від дат, які вказані у п. № 4 цієї мирової угоди. При цьому, письмова згода сторін про відстрочення окремого платежу повинна бути укладена між Позивачем та Відповідачем не пізніше запланованої дати виплати такого платежу, яка вказана у пункті № 10 Мирової угоди не може бути застосований до платежів № 1 та № 2 пункту № 4 цієї Мирової угоди.
12. В забезпечення виконання зобов`язань за даною Мировою угодою, протягом 15 днів з моменту затвердження даної мирової угоди судом, Відповідач 1 зобов`язується укласти з Позивачем договір застави нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
13. Дана мирова угода направляється сторонами до суду для її затвердження.
14. Дана мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження судом і діє до повного виконання зобов`язання, передбаченого цією мировою угодою.
15. Ухвала Шевченківського районного суду міста Львова про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження».
16. У разі несплати Відповідачем сум боргу у порядку п.4 цієї мирової угоди Позивач має право направити ухвалу суду про затвердження цієї мирової угоди до виконавчої служби для виконання шляхом стягнення з Відповідача суми боргу у розмірі, вказаному у п.2 цієї мирової угоди за вирахуванням здійснених Відповідачем 1 платежів за цією мировою угодою, про що Позивач вказує у заяві про відкриття виконавчого провадження. Стягнуто з УДКСУ у Шевченківському районі м. Львова, ЄДРПОУ 38007662, МФО 825014 рахунок 31219206700007 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН – НОМЕР_1 , - 1 125,50 (одну тисячу двадцять п`ять дві гривні 50 коп.) судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовною заявою до суду за квитанцією № 0.0.1039652753.1 від 18.05.2018 р.
Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- залишку неповернутої позики – закрито.
Постановою від 29.05.2019 року колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 26 червня 2018 року - скасовано, справу направлено в суд першої інстанції для продовження розгляду по суті. 
Ухвалою суду від 17.12.2019 року за клопотанням ОСОБА_1 залучено ОСОБА_8 у якості співвідповідача в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу – залишку неповернутої позики (том 2 арк.спр. 10-12)
27.01.2020 на адресу суду надійшов письмовий відзив з додатками ОСОБА_8 в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог до неї в повному обсязі та допитати свідків на спростування заявлених вимог (том 2 арк.спр.60-109).
Одночасно, ОСОБА_8 звернулася з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , якою просила визнати недійсним (нікчемним) Договір про надання поворотної безвідсоткової цільової позики в редакції від 03.10.2008 року, борг у вигляді залишку неповернутої позики у сумі 225 088грн., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 2 арк.спр.36-59). Також подала заяву про відстрочення сплати судового збору.
В обгрунтування зустрічної заяви зазначила, що вона та ОСОБА_6 проживали у шлюбі до 2015 року та мають спільну дитину. За час спільного проживання ними у шлюбі була придбана земельна ділянка та збудований на ній будинок. Також вказує на те,що під час шлюбу з 2002 і до 2015 року вони ніколи не позичали грошей, а також жодного разу чоловік не згадував про укладення угод про позику грошей, в т.ч. і від брата ОСОБА_1 . В загальному позивача все зазначав, що він має добрий заробіток, а тому грошей вистачало. І укладення таких договорів позики є награною схемоюзі своїм братом. З долученого письмового доказу ОСОБА_1 платіжної доручення в іноземній валюті № 3 від 17.10.2008 року про переказ 3500 дол.США в призначенні платежу – відносна допомога, не зазначено, що це на виконання додаткової угоди.
Так, в оспорюваному договорі від 13.10.2003 року зазначено про родинні відносини учасників та що кошти нібито надані для придбання земельної ділянки у АДРЕСА_1 . Також зазначає, що позовна заява подана до суду в день 18.05.2018 року, після отримання від суду доказів про її звернення з позовом про поділ майна подружжя.
Зважаючи на факт, що у даний час розглядається справа про поділ майна подружжя за її позовом до ОСОБА_2 , останній використовує всі можливі засоби та вчиняє дії для зменшення розміру частки в спільному майні подружжя через нібито його боргові зобов`язання із третіми особами, зокрема шляхом подання ОСОБА_1 чергового позову до Києво-Святошинського районного суду Київської області та Шевченківського районного суду міста Львова, про стягнення боргу - залишку неповернутої позики чи стягнення боргу за договором позики до третьої особи, відповідача. Тому ОСОБА_9 просила у вимогах позову відмовити в повному обсязі.
А також визнати недійсним (нікчемним) Договір про надання поторної безвідсоткової цільової позики в редакції від 03.10.2008 року, боргу у виді залишку неповернутої позики у сумі 225 088 грн. укладеного між ОСОБА_10 та рідним братом ОСОБА_11 .
17.02.2020 року ОСОБА_2 подав до суду письмові спростування інформації, викладеної у відзиві ОСОБА_8 з додатками (том 2 арк.спр.209-254).
Ухвалою судді Федорової О.Ф. від 18.02.2020 року свою заяву про самовідвід задоволено (том 2 арк.спр.255-259). 
11.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошитнського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про солідарне стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою судді від 08.04.2020 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про солідарне стягнення боргу за договором позики передано на розгляд до Шевченківського районного суду м.Львова.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова Луців-Шумської Н.Л. від 21 жовтня 2020 року, справа № 369/225/20 - відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про солідарне стягнення боргу за договором позики від 23.07.2004 року, укладеного між ОСОБА_2 (який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_8 ) та батьком позивача - ОСОБА_12 , який помер у 2017 році. Зазначає, що згідно угоди ОСОБА_6 отримав від свого батька у позику 10 000 дол.США, що становила 53 167 гривень та зобовязаний був повернути до 30.12.2016 року. Після первинного звернення до суду з вимогою та обіцянку відповідача ОСОБА_13 повернути позику, заява була залишена без розгляду. Після смерті батька у травні 2019 року від прийняв спадщину. Серед документів був виявлений договір позики грошей. Покликається на те, що право вимоги погашення боргу перейшло до позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_12 за законом. Просить солідарно стягнути з відповідачів 50% основного боргу за вищевказаним договором, що становить 234 229,51грн.
Ухвалою суду від 04.02.2021 в цій же справі, об`єднано справу № 369/225/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про солідарне стягнення боргу за договором позики від 23.07.2004 року до справи № 466/3822/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики, яка перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова (головуючий суддя Невойт).
Згідно розпорядження від 19.02.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 19.02.2020 справу передано на розгляд судді Невойту П.С. (том 3 арк.спр. 1,2). 
Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог від 18.02.2020 року повернута позивачу з підстав, передбачених ч.2,3 ст.49 ЦПК України, відсутні дані про направлення копії документів сторонам.
28.09.2020 року ОСОБА_1 повторно подав заяву про зміну позовних вимог, якою просив солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на його – ОСОБА_1 користь залишок основонго боргу за Договором позики у сумі 160848 грн., інфляційних втрат -79106,08 грн., та 3% річних – 11197,66 грн., а також судові витрати (том 3 арк.спр. 62-66).
29.10.2020 року ОСОБА_8 та її представник адвокат Ільницький І.Л. подали письмовий відзив на заяву про зміну позовних вимог та просили відмовити в задовленні заяви (том 3 арк.спр. 73-79).
20.09.2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з письмовим клопотанням про долучення до матеріалів справи документів, в т.ч. і копію Свідоцтва про шлюб від 28.04.2022 року, а також копії судових рішень.
В судовому засіданні 27.11.2023 року учасники: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 , її представник адвокат Ільницький І.Л., представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Семенина В.М. погодилися на розгляд зустрічної заяви разом з первісним позовом та просили завершувати підготовче судове засідання і призначити справу до розгляду по суті, оскільки на відведений судом час сторони не досягли спільної згоди щодо добровільного врегулювання спору.
Ухвалою суд від 27.11.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 ( ОСОБА_14 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнаня недійсним (нікчемним) Договору про надання поворотної безвідсоткової цільової позики в редакції від 03.10.2008 року, борг у вигляді залишку неповернутої позики у сумі 225 088грн., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та розглядати таку одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу. Відстрочити сплату судового збору до завершення справи.
Закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно з: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на його – ОСОБА_1 користь залишок основонго боргу за Договором позики в редакції від 03.10.2008року в сумі 160848грн., інфляційних втрат-79106,08грн.,та 3% річних–11197,66 грн. за договором позики від 23.07.2004 року, укладеного між ОСОБА_2 (який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_8 ) та батьком позивача - ОСОБА_12 , який помер у 2017 році, 50% основного боргу, що становить 234 229,51грн., а також судові витрати, а також застрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнаня недійсним (нікчемним) Договору про надання поворотної безвідсоткової цільової позики в редакції від 03.10.2008 року, борг у вигляді залишку неповернутої позики у сумі 225 088грн., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги щодо стягнення коштів солідарно з колишнього подружжя.
Відповідач ОСОБА_4 та її представники адвокати Ільницький І.Л., Баюш Л.В. заперечили позовні вимоги з мотивів зазначених в зустрічній позовній заяві та відзиву і письмових поясненнях.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Семенина В.М. просили позовні вимоги задовольнити, а у зустрічному відмовити.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позови не підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
Згідно зі статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Судом встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 07 вересня 2002 року зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 в колишнього подружжя народився син ОСОБА_15 . Рішенням суду від 12.03.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано. Згідно Свідоцтва про шлюб від 28.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_8 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_4 .
З долученого до матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 13.10.2003 року у м.Львові укладений Договір про надання поворотної безвідсоткової цільової позики на суму 6500 дол.США. 03.10.2008 року у м.Боярка була укладена Додаткова угода № 1, згідно якої сторони вирішили збільшити загальну суму позики на 3500 дол.США., отже загальна сума за Договором становить 10 000 дол.США (том 1 арк.спр 5-10). Як зазначає сам позивач, а також випливає з спільної заяви від 26.06.2018 року ОСОБА_13 та ОСОБА_16 до Шевченківського районного суду м.Львова і долученого тексту Мирової угоди, станом на червень 2018 року залишок неповернонутої позики становить 225088 грн. (том 1 арк.спр 28-30).
Згідно п.2 Договору цільовим призначенням позики є купівля земельній ділянці площею 5,7 сотки за адресою: АДРЕСА_2 , купівля будівельних матеріалів для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, оплата послуг сторонніх організацій та третіх осіб для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці.
Так, після скасування апеляційним судом ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 26 червня 2018 року за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою суду від 17.12.2019 року в даній справі залучено ОСОБА_8 як співвідповідача в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу – залишку неповернутої позики (том 2 арк.спр. 10-12).
Також, 15.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про солідарне стягнення боргу за договором позики від 23.07.2004 року, укладеного між ОСОБА_2 (який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_8 ) та батьком позивача - ОСОБА_12 , який помер у 2017 році. 
Згідно угоди ОСОБА_6 отримав від свого батька у позику 10 000 дол.США, що становила 53 167 гривень та зобовязаний був повернути до 30.12.2016 року.
Згідно п.2 Договору призначенням позики є купівля будівельних матеріалів, оплата послуг сторонніх організацій та третіх осіб для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 5,7 сотки за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2020 року спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна громадянина Російської Федерації ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його діти: син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадщина складається з 1/4 житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_3 .
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27 лютого 2020 року спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна громадянина Російської Федерації ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з квартири під номером АДРЕСА_4 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями ОСОБА_12 .
Судом встановленно, що в Шевченківському районному суді м.Львова на розгляді перебувала позовна заява ОСОБА_12 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та ухвалою суду від 05 вересня 2018 року за заявою представника позивача – ОСОБА_12 – ОСОБА_1 залишена без розгляду.
Як в письмовому відзиві, так і зустрічній заяві ОСОБА_8 зазначає, що за час спільного проживання ними у шлюбі була придбана земельна ділянка та збудований на ній будинок. Також вказує на те,що під час шлюбу з 2002 і до 2015 року вони ніколи не позичали грошей, а також жодного разу чоловік не згадував про укладення угод про позику грошей, в т.ч. і від брата ОСОБА_1 . Також зазначає, що позовна заява подана до суду в день 18.05.2018 року, після отримання від суду доказів про її звернення з позовом про поділ майна подружжя.
Аналізуючи вказані договори суд звертає увагу на те, що позивач заперечує, що їй було відомо про існування таких, дані договори укладались в простій письмовій формі. При цьому Додаткова угода № 1 до договору від 3 жовтня 2008 року, була укладена не в м. Львові, а в м.Боярка Київської області. Відповідач ОСОБА_2 доказів отримання як від дружини на той час згоди на укладення вказаних договорів суду не надав, як і не надав доказів, що остання взагалі знала про їх укладення.
Перебування відповідачів, на час укладення договору позики у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд постанові від 15 грудня 2021 року у справі №205/4616/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі №638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що, за своїм змістом, свідчить про їх солідарний характер, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, укладених в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї.
У постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17, від 06 березня 2019 року у справі № 754/11103/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 372/1558/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 631/1982/16-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №607/2831/16-ц, викладено висновок про те, що до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
У постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, Верховний Суд зазначив, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин, як правило, не стосується спільного майна подружжя. До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Тож той з подружжя, хто укладає договір позики (отримує кошти у позику), не розпоряджається спільним майном подружжя, він виступає учасником зобов`язальних правовідносин.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18 зазначено, що при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.
Так, зі змісту договору позики випливає, що стороною договорів є ОСОБА_2 . Однак, вирішуючи питання Мирової угоди в 2018 році ОСОБА_2 визнав отримання грошових коштів у борг та обов`язок їх повернути. На той час будь – яких відомостей та доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 була обізнана про укладення її колишнім чоловіком договору позики, не заперечувала проти такої позики, а також, що ці кошти, ОСОБА_2 використав в інтересах сім`ї, зокрема для придбання земельнгої ділянки та будівництва житлового будинку, матеріали справи не містять.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що "коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне".
Судом встановлено, що на час розгляду справи - в Личаківському районому суді м.Львова вже з 18.05.2018 року (матеріали позову надійшли 05.03.2018) розглядалася цивільна справа № 463/1188/198 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя. 
25.02.2019 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна: автомобіля та повернення позики на ремонт квартири та ін. позичених коштів.
Отже, на час мирного врегулювання спору в суді станом на червень 2018 року між рідними братами, визнаючи факт отримання позики ОСОБА_6 та при залишенні позовної заяви без розгляду у вересні 2018 року, не зазначав про наслідки содідарного повернення коштів для колишньої дружини за укладеними договорами позики. Такого він не зазначав і в зустрічній позовній заяві, яку подав до суду у лютому 2019 року по спливу трьох років після розірвння шлюбу. Таким чином, визначаючи склад спільного майна, ОСОБА_7 не включив до складу майна, що підлягає поділу, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб, а саме зобов`язань, що виникли в інтересах сім`ї за договорами позики. 
Таким чином суд вважає, що позивач ОСОБА_17 не довів суду, що отримані його братом ОСОБА_2 , у позику від нього грошові кошти, він ( ОСОБА_2 ) використав для придбання земельної ділянки та будівництва житлового будинку на придбаній подружжям земельній ділянці. Долучені до матеріалів справи відповідачем ОСОБА_7 письмові докази про придбання будівельних матеріалів за період з 15.10.2004 і до 02.07.2007 року не підтверджують, що такі придбані за позичені кошти. 
27.01.2020 року ОСОБА_8 звернулася з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , якою просила визнати недійсним (нікчемним) Договір про надання поворотної безвідсоткової цільової позики в редакції від 03.10.2008 року, борг у вигляді залишку неповернутої позики у сумі 225 088грн., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 2 арк.спр.36-59). 
В обгрунтування зустрічної заяви зазначила, що вона та ОСОБА_6 проживали у шлюбі до 2015 року та мають спільну дитину. За час спільного проживання ними у шлюбі була придбана земельна ділянка та збудований на ній будинок. Також вказує на те,що під час шлюбу з 2002 і до 2015 року вони ніколи не позичали грошей, а також жодного разу чоловік не згадував про укладення угод про позику грошей, в т.ч. і від брата ОСОБА_1 . В загальному позивача все зазначав, що він має добрий заробіток, а тому грошей вистачало. І укладення таких договорів позики є награною схемою зі своїм братом. З долученого письмового доказу ОСОБА_1 платіжної доручення в іноземній валюті № 3 від 17.10.2008 року про переказ 3500 дол.США в призначенні платежу – відносна допомога, не зазначено, що це на виконання додаткової угоди.
Так, в оспорюваному договорі від 13.10.2003 року зазначено про родинні відносини учасників, та що кошти нібито надані для придбання земельної ділянки у АДРЕСА_1 . Також зазначає, що позовна заява подана до суду в день 18.05.2018 року, після отримання від суду доказів про її звернення з позовом про поділ майна подружжя.
Зважаючи на факт, що у даний час розглядається справа про поділ майна подружжя за її позовом до ОСОБА_2 , останній використовує всі можливі засоби та вчиняє дії для зменшення розміру частки в спільному майні подружжя через нібито його боргові зобов`язання із третіми особами, зокрема шляхом подання ОСОБА_1 чергового позову до Києво-Святошинського районного суду Київської області та Шевченківського районного суду міста Львова про стягнення боргу - залишку неповернутої позики чи стягнення боргу за договором позики до третьої особи, відповідача. Тому ОСОБА_9 просила у вимогах позову відмовити в повному обсязі.
А також визнати недійсним (нікчемним) Договір про надання поторної безвідсоткової цільової позики в редакції від 03.10.2008 року, боргу у виді залишку неповернутої позики у сумі 225 088 грн. укладеного між ОСОБА_10 та рідним братом ОСОБА_11 .
Будучи в судовому засчіданні свідок ОСОБА_18 дала показання про те, що ОСОБА_19 є її донькою. Після одруження їх діти шукали придбати собі квартиру, але оскільки їм це не вдалося, то згодом придбали земельну ділянку у м.Винники за особисті кошти та які отрима- ли на весіллі. Будь якої інформації про позику коштів її донька не розповідала, а під час будів- ництва будинку вона приймала участь в т.ч. готувала їти та помірну допомогу на будівництві.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні також пояснила, що є хресною мамою спільної дитини та часто спілкувалася з колишнім подружжям. Їй також відомо, що після одруження подружжя досить довго шукали придбати собі квартиру, а потів купили земельну ділянку у м.Винники для будівництва будинку. Постійно спілкуючись з ОСОБА_21 , вона від неї ні разу не чула про позику грошей нею або чоловіком ОСОБА_6 . Їй відомо, що придбали вони земельну ділянку за спільні кошти, в т.ч і за ті, що отримали на весілля. 
Так, за змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.
Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвален- ня рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
Зі змісту договору позики випливає, що стороною є ОСОБА_2 , який визнав отримання грошових коштів у борг та обов`язок їх повернути. Будь – яких відомостей та доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 була обізнана про укладення її колишнім чоловіком договору позики, не заперечувала проти такої позики, а також, що ці кошти, ОСОБА_2 використав в інтересах сім`ї, зокрема для будівництва житлового будинку, матеріали справи не містять.
В підтвердження зазначених обставин, свідчить і укладення мирової угоди в Шевченківському районному суді м.Львова від 26 червня 2018 року у справі №466/3822/18 за позовом ОСОБА_17 до ОСОБА_13 про стягнення боргу залишку неповернутої позики затвер- джено мирову угоду, укладену між сторонами, згідно з якою відповідач ОСОБА_7 визнав свої зобов`язання по сплаті суми боргу за вказаним вище договором та додатковою угодою до такого.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не довела наявність порушеного або оспорюваного права позивача при укладенні оспорюваних договорів, а тому є слід відмовити в задоволенні зустрічного позову
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, як за первісним, так і за зустрічним позовом, судові витрати у справі покладаються на кожну із сторін, яка їх понесла.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд ,
у х в а л и в :
у задоволенні первісного та зустрічного позову – відмовити.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_5 , проживає АДРЕСА_6 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_7 , проживає АДРЕСА_8 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована АДРЕСА_9 .
  Суддя	  	 П.  С.  Невойт