Справа № 194/1995/25
Номер провадження № 2/194/445/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року          м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Хоменко Д.Є., за участю секретаря судового засідання – Єрмолаєвої А.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Глибочицька, буд.40, прим. 19 літ «Н», «П») до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»(далі за текстом також – позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом також – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» договором споживчого кредиту №4329750 від 26.01.2024 року(далі за текстом також – Договір) у сумі 20 000,00 грн., з яких тіло кредиту – 2000грн., проценти за кредитом нараховані первісним кредитором – 12100грн., проценти за кредитом нараховані позивачем – 5900грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору, відповідачем отримано суму кредиту в розмірі 2000,00 грн. на строк 360 днів з погодженою умовами договору процентною ставкою 0,01% в день у разі виконання зобов`язання, та 2,5% в день у разі невиконання належним чином зобов`язання за договором. 
Договір укладено у електронній формі у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом направлення відповідачу одноразового ідентифікатора у вигляді коду.
ТОВ «Лінеура Україна» виконало взяті на себе зобов`язання та перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 2000грн. на платіжну картку НОМЕР_1 . У свою чергу відповідач зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.
На підставі договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату право грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вказаної грошової вимоги за договором №4329750 від 26.01.2024 року у сумі 15 100,00 грн., з яких тіло кредиту – 2000грн., проценти за кредитом нараховані первісним кредитором – 12100грн., заборгованість за штрафом\неустойками - 1000грн. Тому з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити заявлені вимоги.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25.12.2025 року, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідачу було направлено судову повістку із позовною заявою за допомогою системи «Електронний суд», яку вона отримала 20.03.2026 року.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та розгляд даної справи в суді.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 26.01.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту №4329750 відповідно до якого відповідачем отримано суму кредиту в розмірі 2000,00 грн. на строк 360 днів з погодженою умовами договору процентною ставкою 0,01% в день у разі виконання зобов`язання, та 2,5% в день у разі невиконання належним чином зобов`язання за договором. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_2 .
На підтвердження фактів правомірності укладення договору та отримання відповідачем коштів за договором позики, стороною позивача надано до суду довідку вих..№20241003-551 від 03.10.2024 року ТОВ «Пейтек Україна» за змістом якої ТОВ «Лінеура Україна» 26.01.2024 року о 11:41:22 год. було успішно перераховано кошти в сумі 2000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 . 
23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024 згідно якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату право грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вказаної грошової вимоги, у тому числі за договором №4329750 від 26.01.2024 року у сумі 15 100,00 грн., з яких тіло кредиту – 2000грн., проценти за кредитом нараховані первісним кредитором – 12100грн., заборгованість за штрафом\неустойками - 1000грн., що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року. 
На виконання умов договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року. ТОВ «Українські фінансові операції» перерахувало ТОВ «Лінеура Україна» кошти в сумі 1601559,81грн. згідно платіжної інструкції №42 від 25.09.2024 року.
Листом АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.5./5363 БТ від 02.04.2026 року підтверджено випуск банківської картки № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) до рахунку № НОМЕР_5 . Операція на суму 2000грн. проведена 26.01.2024 року о 11:41:23 з використанням сервісу переказу коштів між банком та ТОВ «Пейтек Україна».
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» відповідач станом на 23.09.2024 року мав наступну заборгованість: загальна сума 15100грн., з яких тіло кредиту – 2000грн., проценти – 12100грн., штрафні санкції – 1000 грн.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» відповідач станом на 19.01.2025 року мав заборгованість 5900грн. за нарахованими процентами.
Отже, договір споживчого кредиту №4329750 26.01.2024 року у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Враховуючи те, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 20 000,00 грн., з яких тіло кредиту – 2000грн., проценти за кредитом нараховані первісним кредитором – 12100грн., проценти за кредитом нараховані позивачем – 5900грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.
Щодо позовної вимоги в порядку ч.10 ст. 265 ЦПК України про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.
Згідно п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки відповідач укладав договір споживчого кредиту від 26.01.2024 року, то на дані правовідносини розповсюджуються вищевказані приписи законодавства щодо заборони застосування приписів ст.625 ЦК України, тому позовна вимога про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 2422,40 гривень.
Така сума судового збору була сплачена позивачем з огляду на положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача 2422,40 гривень на відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 31 жовтня 2022 року у справі № 236/3503/20-ц (провадження № 61-19531св21).
Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22) зазначив, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Так в матеріалах справи містяться копія договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024р., акт приймання передачі виконаних робіт №4329750 від 25.11.2025 року(витрачено 12 годин), детальний опис робіт №4329750 від 25.11.2025 року(10 найменувань виконаних робіт) на суму 10000грн.
За правилами статті 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Ураховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в сумі 4000грн., оскільки дана категорія справ є малозначною, тобто такою, що не потребує значної кваліфікації та часу на підготовку матеріалів. 
Керуючись ст. ст.12,13,81,141,259,263,279 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором споживчого кредиту №4329750 від 26.01.2024 року, в розмірі 20 000,00 грн., з яких тіло кредиту – 2000грн., проценти за кредитом нараховані первісним кредитором – 12100грн., проценти за кредитом нараховані позивачем – 5900грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, та витрати на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп..
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» місцезнаходження: м.Київ, вул. Глибочицька, буд.40, прим. 19 літ «Н», «П», код ЄДРПОУ40966896 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя    Д.Є. Хоменко