Справа № 346/1162/26
Провадження № 2/346/1700/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

06 квітня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Сольського В.В.,
за участю: секретаря судових засідань Пігуляк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
у с т а н о в и в:
09 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2011 року. Від шлюбу подружжя мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що протягом останнього часу стосунки між подружжям погіршились, зникло взаєморозуміння і взаємодопомога один до одного. Сторони виявили, що вони є людьми з різними характерами та поглядами на шлюб та сім`ю, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих сімейних питань. З березня 2023 року подружжя разом не проживають, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних стосунків. Діти постійно проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач фактично з дітьми не проживає та участі в їх щоденному утриманні не бере. 
Так як позивач вважає, що сім`я вже розпалася, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, просить шлюб розірвати та неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_5 »
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, 03.04.2026 року представник позивача Гринів Я.В. просила розглядати справу без її та позивача участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, 30.03.2026 року його представник адвокат Костромін Н.Р. подала до суду заяву, в якій зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Однак, відповідач не погоджується з мотивами, викладеними в позовній заяві, зокрема, що їхні спільні діти перебувають на повному утриманні позивача, та що він як батько участі в їх щоденному утриманні не бере. Такі пояснення є неправдиві та з березня 2023 року щомісячно перечисляє кошти на утримання двох дітей, крім того він бере участьу додаткових витратах.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що 05.06.2011р. Воскресинцівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , актовий запис № 3.
Сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.
Відповідно до частини другої статті 112 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Частиною третьоюстатті 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами.
Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. 
Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..
Частиною 1 ст. 160 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.
В постанові від 15.01.2020р. по справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. 
Заперечення відповідача щодо залишення проживання дітей після розірвання шлюбу з матір`ю свідчить про наявність між сторонами спору щодо того з ким із сторін будуть проживати спільні неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому такий спір може бути вирішено судом в порядку ст. 161 СК України шляхом пред`явлення окремого позову.
Отже, вимоги про залишення дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживати з матір`ю до задоволення не підялгає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 274, 279, 280-284, 354-355 ЦПК України, -
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 05 червня 2011 року Воскресинцівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 - розірвати.
Після розірвання шлюбу прізвище позивачки ОСОБА_1 залишити без змін.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: 	Сольський В. В.