ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/434/26 Справа № 204/8582/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Некрасов О. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 березня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Корчиста О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Туманова С.І. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року щодо
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, -  
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень без позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, стягнуто на користь держави судовий збір. 
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду, 20 липня 2025 року о 21 год. 20 хв. в м. Дніпро, вул. Новошкільна, буд. 62, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Smart, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди ОСОБА_1 проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням технічного приладу ARHR 0042, результат 0,95 ‰, тест № 10920, чим порушила п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, адвокат Туманов С.І. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати.
В обґрунтування посилається на такі обставини:
- розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 та суд позбавив можливості надати пояснення ;
- ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, оскільки була повітряна тривога та вона прямувала до подруги у якої є обладнаний для переховування підвал, діяла в стані крайньої необхідності.
Будучи повідомленою про місце та час розгляду справи, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1  до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про причини неявки суд не увідомила, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у її відсутність.
Представник Туманов С.Г. надав заяву, відповідно до якої, зазначив про розірвання договору з ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
При винесенні оскаржуваної постанови суддею суду першої інстанції вказані вимоги були дотримані і його висновок про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Висновок суду щодо винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 397607 від 20 липня 2025 року, складним у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення  ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; роздруківкою з приладу “Драгер”, відповідно до якої, у  ОСОБА_1  виявлено алкогольне сп`яніння, результат 0,95 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у  ОСОБА_1  виявлено стан сп`яніння, результат 0,95 ‰, який  ОСОБА_1  підписала, зауважень не мала; рапортом інспектора УПП в Дніпропетровській області, відповідно до якого, було зупинено транспортний засіб, в ході спілкування, у водія  ОСОБА_1  було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти тест на приладі “Драгер”, результат 0,95 ‰; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого  ОСОБА_1 добровільно пройшла огляду на стан алкогольного сп`яніння на приладі “Драгер”, результат якого 0,95 ‰, при цьому не вказувала на жодні зауваження щодо незгоди з таким результатом огляду, а також не вказував на порушення порядку її огляду на стан алкогольного сп`яніння з боку працівників поліції. 
Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Таким чином, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1  у вчинені нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 та суд позбавив можливості надати пояснення, - не є підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки відповідно до ст. 286 КУпАП участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності — не є обов`язковою, крім цього  ОСОБА_1 , відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, була повідомлений про час та місце розгляду справи та скористався правом апеляційного оскарження. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, оскільки була повітряна тривога та вона прямувала до подруги у якої є обладнаний для переховування підвал, діяла в стані крайньої необхідності, є безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП  не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Так, захисником ОСОБА_2 не надано до апеляційної скарги даних, що правопорушення вчинене ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності. 
Таким чином, з огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею інкримінованого адміністративного правопорушення, є доведеною поза розумним сумнівом. 
З огляду на викладене, накладене на  ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника Туманова С.І. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року -  залишити без задоволення.
Постанову  Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 грудня 2025 року, якого визнано  ОСОБА_1 виною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.І. Корчиста