Справа № 339/114/26
Провадження № 2-о/339/18/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

06 березня 2026 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області 
у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,
за участю секретаря судового засідання Ганчар Л.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в:

заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просить суд встановити факт смерті її бабусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Запорізька область, Пологівський район, с. Вершина Друга.
В обґрунтування заяви заявниця ОСОБА_1 посилається на те, що вонає онукою ОСОБА_2 . ОСОБА_2 є громадянкою України, проживала у с.Вершина Друга Пологівського (Куйбишівського) району Запорізької області, що на даний час є тимчасово окупованою територією України. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після її смерті територіальним відділом ЗАГС Куйбишівського району управління ЗАГС Запорізькі області (територія тимчасово окупована) було видано свідоцтво про смерть від 10.06.2025, де зазначено, що ОСОБА_2 померла у с. Вершина Друга, про що зроблено актовий запис про смерть. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, оскільки с. Вершина Друга Пологівського району Запорізької області наявне серед Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. Заявниця зверталася до Долинського відділу ДРАЦС у Калуському районі Івано-Франківської області з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , однак отримала відмову в проведенні державної реєстрації смерті, оскільки відсутні належні документи. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації акт цивільного стану не можливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявниці необхідно встановити факт смерті бабці, оскільки це має юридичне значення для отримання належного свідоцтва про смерть та оформлення спадкових прав. Заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть бабці в інший спосіб, ніж у судовому порядку за ст.317 ЦПК України.
У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не прибула, 06.03.2026 подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує.
Представник заінтересованої особиДолинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.317 ЦПК України, заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суд розглядає в порядку окремого провадження. 
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява провстановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Частинами 3-4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації, зокрема, підлягає смерть.
З копії довідки від 10.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_1 , уродженка Запорізької області, с.Вершина Друга, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 червня 1997 року Смирновською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області на ім`я ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_4 ; копії свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 26.02.2016, виданого відділом ДРАЦС Куйбишевського районного управління юстиції в Запорізькій області; копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , виданого Смирновською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, батьками якого зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ; копії паспорта ОСОБА_2 – заявниця ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Донецьк та зареєстрованим місцем її проживання було с.Вершина Друга Куйбишевського (тепер Пологівського) району Запорізької області.
Заявниця зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її бабуся  ОСОБА_2 померла в с.Вершина Друга Пологівського району Запорізької області, у підтвердження чого надала копію довідки про смерть ОСОБА_2 , виданого відділом ЗАГС Куйбишевського району Запорізької області із зазначенням причини смерті, дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті – с.Вершина Друга Куйбишевського району Запорізької області; а також копії свідоцтва про смерть, виданого відділом ЗАГС Куйбишевського району Запорізької області.
Вказані документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки їх було видано на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», засвідчено печаткою установи, яка підпорядковується окупаційній адміністрації.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Строк воєнного стану неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.
Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. 3. Дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, з наступними змінами, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Наказом Мінреінтеграції України № 125 від 25 квітня 2023 року внесено зміни до Переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Вказаний перелік був затверджений у грудні 2022 року та періодично оновлюється. Зміни до нього вносяться за погодженням із Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних військових адміністрацій.
Відповідно до зазначеного Переліку с. Вершина Друга Смирновської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області віднесена до територій, які тимчасово окуповані російською федерацією.
Надані заявницею копії документів про смерть ОСОБА_2 були видані і засвідчені печаткою установи, яка підпорядковується окупаційній адміністрації.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч.1ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч.1ст. 77 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території перебуває під ефективним контролем іншої держави. Діяльність державних органів влади України, в тому числі органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно з ч. 4 ст. 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до Закону.
Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.
Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4).
Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.
Згідно з розділом 1 абзацу 2 пункту 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, із змінами від 18.10.2019, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.
Під час режиму воєнного стану державна реєстрація смерті проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника, незалежно від місця смерті чи проживання померлої особи. Відділи державної реєстрації актів цивільного стану працюють у штатному режимі, крім міст/районів, де такої можливості немає у зв`язку з веденням активних бойових дій.
Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Судом встановлено, що заявниця є онукою померлої ОСОБА_2 та має намір зареєструвати смерть бабусі в передбаченому законодавством України порядку, оформити у подальшому спадкові права, відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить їй перешкоди в цьому.
Оскільки не можливо провести реєстрацію смерті, законом не встановлено іншого порядку отримання свідоцтва про смерть, з метою забезпечення прав, свобод та законних інтересів заявниці, суд вважає за необхідне задовольнити заяву і встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.
На підставі вищевикладеного, аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи, що заявником до матеріалів справи додано документи, які доводять факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території, а реєстрація смерті в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась, - суд вважає, що є підстави в судовому порядку встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у у с.Вершина Друга Пологівського району Запорізької області, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Суд вважає зазначений юридичний факт підтвердженим та встановленим. Встановлення факту смерті заявниці необхідне для подальшого отримання свідоцтва про смерть бабусі. Встановлення вказаного юридичного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов`язано з подальшим вирішенням спору про право.
Підстав для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суд не вбачає.
Відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Частиною 4 ст.317 ЦПК України визначено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 263-265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Запорізька область, Пологівський район, с. Вершина Друга.
Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.
Роз`яснити заявнику, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст.317 ЦПК України оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.
Повне найменування учасників справи та їх місце проживання:
Заявниця: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,
заінтересована особа: Долинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 20556934, місцезнаходження: м.Долина Івано-Франківської області, вул. Омеляна Антоновича, 10.
Повний текст судового рішення складено 06.03.2026.

Суддя М.П.Кілик