Справа № 740/6325/25 
Провадження № 2/740/384/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року       м. Ніжин 
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (далі – ТОВ «Юніт капітал», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
установив:
У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9858332 від 16.07.2024 у розмірі 18 210,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» (далі – ТОВ «Макс кредит») та відповідачем укладено кредитний договір № 00-9858332, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6900,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Макс кредит» виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Проте відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у нього утворилася прострочена заборгованість. 14.05.2025 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до якого ТОВ «Юніт капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 19 610,00 грн, із яких: 6000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 11 310,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 900,00 грн – сума заборгованості за нарахованими комісіями; 1400,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями. Усупереч умовам кредитного договору, після відступлення позивачу права вимоги відповідач не здійснив жодних платежів для погашення боргу. Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 210,00 грн без урахування штрафних санкцій.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін.
Копію ухвали суду про відкриття провадження в справі надіслано судом відповідачу за адресою, що вказана у позові (зареєстроване місце проживання), та отримана останнім, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов та/або заяв/клопотань відповідач не подав до суду.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та ухвалення судового рішення за наявними матеріалами – не встановлено.
Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що 16.07.2024 відповідач уклав з ТОВ «Макс кредит» договір кредитної лінії № 00-9858332, підписавши його електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора – 65940 (а. с. 14 – зворот -19).
Згідно з умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 6000,00 грн, тип кредиту – кредитна лінія; строк дії кредитної лінії (строк кредитування) – 360 днів (дата остаточного повернення кредиту – 11 липня 2025 року).
Згідно з п. 1.5 договору тип процентної ставки – фіксована; стандартна процентна ставки складає 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3 цього договору.
У п. 1.6 договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмірі 15,00 % від суми кредиту, що складає 900,00 грн.
Пунктом 6.4 договору передбачено, що в разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором, сума кредиту, за яким перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в такому порядку: на другий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання – штраф у розмірі 300,00 грн; на п`ятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання – штраф у розмірі 600,00 грн; на десятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання – штраф у розмірі 900,00 грн; на двадцять перший день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання – штраф у розмірі 1800,00 грн; на сороковий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання – штраф у розмірі 2400,00 грн; на п`ятдесятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання – штраф у розмірі 3000,00 грн; на шістдесятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання – штраф у розмірі 3000,00 грн. 
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 00-9858332 від 16.07.2024, ідентифікований ТОВ «Макс кредит»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора – 65940 (а. с. 26-зворот).
На виконання ухвали суду від 18 листопада 2025 року в частині витребування доказів АТ «ПУМБ» надало виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що 16.07.2024 о 17-28 год. на його рахунок надійшов переказ на суму 6000,00 грн.
Відповідно до наданого ТОВ «Макс кредит» детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-9858332 від 16.07.2024, 16.07.2024 відповідачу надано кредит у розмірі 6000,00 грн, нараховано комісію в розмірі 900,00 грн, а в подальшому здійснювалося нарахування процентів та штрафних санкцій відповідно до умов договору. На момент переходу права вимоги до відповідача за цим договором від ТОВ «Макс кредит» сума загальної заборгованості ОСОБА_1 за цим договором складала 18 210,00 грн, із яких: 6000,00 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням; 11 310,00 грн – сума за нарахованими процентами за період з 16.07.2024 до 31.12.2024; 900,00 грн – сума заборгованості за нарахованими комісіями; 1400,00 грн – штрафні санкції (а. с. 44 – зворот, 45).
14.05.2025 між до ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт капітал» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «Макс кредит» суму фінансування, а ТОВ «Макс кредит» - відступити ТОВ «Юніт капітал» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з реєстром в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а. с. 36-38). 
Згідно з копією платіжної інструкції в національній валюті від 16.05.2025 № 449 ТОВ «Юніт капітал» сплатило ТОВ «Макс кредит» 859 245,66 грн як плату за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал від 14.05.2025 (а. с. 44). 
Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Макс кредит», до договору факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал від 14.05.2025 до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9858332 від 16.07.2024, у розмірі 19 610,00 грн, із яких: 6900,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням; 11 310,00 грн – заборгованість за процентами; 1400,00 грн – штрафні санкції (а. с. 42). 
Випискою з особового рахунку за кредитним договором № 00-9858332 від 16.07.2025, заборгованість відповідача становить 19 610,00 грн, із яких: 6900,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11 310,00 грн – прострочена заборгованість за процентами; 1400,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (а. с. 46).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування кредиту.
Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Також відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази - належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді.
Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зміни до вказаної статті внесено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 21 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Також у п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, до 22 квітня 2024 року кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі – 2,5 %, після 22 квітня 2024 року кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів, які не перевищують ставку в розмірі 1,5 %, а після 21 серпня 2024 року - не більше 1% на день.
За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Оскільки договір кредитної лінії № 00-9858332 укладено з ОСОБА_1 16 липня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 21 листопада 2023 року, то до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за процентами позивачем застосовано ставку 1,45 % за кожен день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування з 16.07.2024 до 31.12.2024, що суперечить вимогам вищевказаного Закону.
Так, відповідно до вимог чинного законодавства проценти за користування кредитними коштами за договором кредитної лінії № 00-9858332, який укладений з відповідачем 16 липня 2024 року, мають нараховуватися таким чином:
- за період з 16 липня 2024 року по 21 серпня 2024 року – за ставкою 1,45 %, що становить 2640,00 грн, відповідно до розрахунку, наданого первісним кредитором ТОВ «Макс кредит» (а. с. 45);
- за період з 22 серпня 2024 року по 31 грудня 2024 року – за ставкою 1,0 %, що становить 7920,00 грн (6000х1/100 х 69 днів).
Так, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами з урахуванням їх обмеження максимальним розміром денної процентної ставки, встановленим ч. 5 ст. 8, а також п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у розмірі 10 560,00 грн.
Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 17 460,00 грн, із яких: 6000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10 560,00 грн – заборгованість за процентами; 900,00 грн – заборгованість за комісією за видачу кредиту. 
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов слід задовольнити частково на суму заборгованості в розмірі 17 460,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (95,88 %) у сумі 2322,59 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, зокрема, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 7000,00 грн надано такі документи: довіреність, видану ТОВ «Юніт капітал» на ім`я адвоката Соломко О. В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткову угоду № 25770874385 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 10/09/25-02, відповідно до яких вартість обсягу наданих послуг становить 7000,00 грн.
Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до вивчення матеріалів справи, складення позовної заяви, підготовки адвокатського запиту та клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів. При цьому суд також ураховує фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачем – фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору, ураховуючи також, що позов задоволено частково.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 6322,59 грн.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 272 - 274 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (ЄДРПОУ 43541163, бульв. Лесі України, 34, оф. 333, м. Київ) заборгованість у загальному розмірі 17 460 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят) гривень.
У задоволенні позову в іншій частині вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (ЄДРПОУ 43541163, бульв. Лесі України, 34, оф. 333, м. Київ) судові витрати в загальному розмірі 6322 (шість тисяч триста двадцять дві) гривень 59 копійок. 
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко