ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м.Черкаси Справа № 925/1334/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду розглянув справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика Нектар-2", Волинська область, Луцький район, с.Зміїнець, вул.Слов`янська,16
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський М`ясокомбінат", м.Черкаси, вул.Панченка Олексія,15, кв.512
про стягнення 1212184,52 грн заборгованості за поставлений товар,
без участі повноважних представників сторін.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика Нектар-2" звернулося в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський М`ясокомбінат" з вимогою про стягнення 1212184,52 грн заборгованості за поставлений товар, зокрема: 990000,00 грн основного боргу, 47132,72 грн – 3% річних, 175051,80 грн інфляційних втрат, а також відшкодування судових витрат.
Ухвалами суду: від 05.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та проведення підготовчого засідання призначено на 27.11.2025; від 12.11.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика Нектар-2" від 11.11.2025 (вх.№16802/25 від 12.11.2025) про участь його представника у судовому засіданні у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через систему "EasyCon"; від 27.11.2025 проведення підготовчого засідання призначено на 06.01.2026; від 06.01.2026 проведення підготовчого засідання відкладено на 29.01.2026; від 29.01.2026 клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання залишено без задоволення, закрито підготовче провадження та призначено проведення судового засідання 19.02.2026.
18.02.2026 за вх.суду №2799/26 від відповідача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи від 18.02.2026 №7 в якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із вибуттям у зазначену дату директора відповідача до м.Києва в ДП МОУ "Агенція оборонних закупівель" і відсутності іншого повноважного представника. 
В судовому засіданні 19.02.2026 представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та стягнути із відповідача судові витрати, заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення судового засідання, вважає його необґрунтованим та безпідставним. 
Суд критично оцінив доводи і мотивацію відповідача щодо відкладення судового засідання з підстав вибуття керівника у відрядження до м.Києва. Позов зареєстровано судом 29.10.2025 за вх.суду №15951/25, відповідачем подано відзив на позовну заяву з додатками, відповідач достеменно обізнаний з предметом спору, обставинами справи та наявною вимогою, але протягом тривалого часу не скористався допомогою професійного адвоката чи іншого фахівця в галузі права, що вказує на ознаки зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, що є неприпустимим в розумінні вимог ст.13 Цивільного кодексу України, ст.ст.42, 46 Господарського кодексу України. 
Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та відкладення судового засідання на іншу дату, тому клопотання відповідача слід залишити без задоволення. Тобто - Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, однак участі повноважного представника у жодне судове засідання не забезпечив. Явка учасників справи визнавалась обов`язковою.
Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв`язку з чим суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача, який не з`явився. 
Представник позивача заявив про подання у справу всіх документів на обґрунтування своїх вимог, інші документи відсутні, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. 
У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач вказав, що видаткові накладні та товарно-транспортні накладні не підписані уповноваженою на те особою, не є належними та допустимими доказами у справі, а тому позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача та права стягнення такої заборгованості.
Відповідно до ст.ст.233, 240 Господарського процесуального кодексу України за результатами судового розгляду у судовому засіданні підписано та приєднано до справи вступну та резолютивну частини судового рішення без їх проголошення.
Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини: 
28.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика Нектар-2" (далі – постачальник, позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкаський М`ясокомбінат" (далі – покупець, замовник, відповідач, боржник) було укладено договір поставки, оформлений у спрощений спосіб шляхом обміну документами, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товар (продукти харчування - вафлі "Артек Літній" та вафлі "Лимонні") та отримати плату за нього, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.
На виконання умов договору постачальник поставив покупцю товар на суму 990000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 28.03.2024 №Н2-0000016 (а.с.8) та товарно-транспортною накладною від 28.03.2024 №16 (а.с.9), які підписані та скріплені печатками сторін, та направив відповідачеві рахунок-фактуру від 28.03.2024 №Н2-0000016 (а.с.10) на оплату та декларації виробника щодо безпечності та якості поставленої продукції (а.с.11-12).
Покупець не сплатив за поставлений товар обумовленої сторонами грошової суми.
11.09.2025 постачальник направив відповідачу вимогу (а.с.13) про добровільну сплату заборгованості протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання вимоги, яка повернулась позивачу поштою за закінченням встановленого терміну зберігання.
Ухилення відповідача від погашення боргу за договором у спрощеній формі стали причиною звернення позивача до Господарського суду Черкаської області із позовом за захистом порушеного права на отримання розрахунку за поставлений товар, примусове стягнення із відповідача 990000,00 грн боргу за поставлений товар, 47132,72 грн - 3% річних, 175051,80 грн інфляційних втрат та відновлення порушеного права позивача на справедливий, своєчасний та повний розрахунок відповідача.
Інших доказів та документів не подано. 
Оцінюючи пояснення позивача та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Сторони за договором є суб`єктами господарювання, самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань. 
Згідно з ч.3 ст.5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.
Частиною 2 ст.13 Цивільного кодексу України передбачено зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Правові основи діяльності позивача та відповідача врегульовані положеннями Конституції України, нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. 
Позивач звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом про стягнення з відповідача 1212184,52 грн заборгованості за поставлений товар, зокрема: 990000,00 грн основного боргу, 47132,72 грн – 3% річних та 175051,80 грн інфляційних втрат за порушення умов усного договору та ухилення від проведення розрахунків. 
Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.173 Господарською кодексу України (чинний на момент виникнення спірних господарських відносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. А інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частинами 1, 7 ст.179 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з ч.1 ст.639 Цивільною кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується ст.218 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами. телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
За вимогами ч.ч.2,3 ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Частина 4 ст.180 Господарського кодексу України передбачає, що умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.
Отже, суд вважає, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб і сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору. Договір охоплюється приписами гл. 54 ЦК України – як різновид "купівлі-продажу". Договір не заперечений сторонами, не визнаний недійсним, не розірваний за згодою сторін. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст. 204 ЦК України).
Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.1 ст.669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.
Згідно з ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.
Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частина 1 ст.693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу положень ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що позивач здійснив поставку та покупець прийняв товар (продукти харчування вафлі "Артек Літній" та вафлі "Лимонні"), на загальну суму 990000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 28.03.2024 №Н2-0000016 (а.с.8), товарно-транспортною накладною від 28.03.2024 №16 (а.с.9), які підписані та скріплені печатками сторін, позивач направив відповідачу також рахунок-фактуру від 28.03.2024 №Н2-0000016 (а.с.10) та декларації виробника щодо безпечності та якості поставленої продукції (а.с.11-12).
Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України.
Відтак, отримання відповідачем товару за вищевказаною видатковою накладною без жодних заперечень свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття товару на виконання договірних зобов`язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб.
Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено можливість виникнення обов`язку негайного виконання. Такий обов`язок випливає з припису ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.
Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата мас бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України (п.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).
Невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання є правовою підставою для стягнення заявленої позивачем суми основного боргу у розмірі 990000,00 грн у примусовому порядку. Суд вважає, що строк виконання грошового зобов`язання відповідачем є таким, що настав. 
Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача грошової заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наданих позивачем у позовній заяві розрахунків (а.с.17-19), розміри інфляційних втрат за порушення строків розрахунків та 3% річних за користування чужими грошовими коштами складають відповідно 175051,80 грн, за період з 01.04.2024 по 30.09.2025 та 47132,72 грн, за період з 29.03.2024 по 29.10.2025 з урахуванням строків поставки партії товару, періоду прострочення оплати партії товару, встановлених індексів інфляції в державі.
Розрахунки позивача перевірені судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунок позивача 3% річних за користування чужими грошовими коштами за вказаний ним період з 29.03.2024 по 29.10.2025 в сумі 47132,72 грн є правильним і відповідачем не оспорюється.
Вимога про стягнення з відповідача 47132,72 грн 3% річних підлягає до задоволення. Розрахунок інфляційних втрат за порушення строків розрахунків за вказаний період з 01.04.2024 по 30.09.2025 в сумі 175051,80 грн є неправильним. Позивачем здійснено арифметичну помилку при розрахунку. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача лише 175049,25 грн інфляційних втрат за порушення строків розрахунків за вказаний період з 01.04.2024 по 30.09.2025. В частині стягнення 2,55 грн решти суми інфляційних витрат необхідно відмовити з мотивів недоведеності та необґрунтованості.
За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до часткового задоволення. Належить стягнути з відповідача на користь позивача 990000,00 грн основного боргу, 47132,72 грн 3% річних та 175049,25 грн інфляційних втрат заборгованості за поставлений товар. В решті вимог належить відмовити.
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За вказаних обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 14546,19 грн.
Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми понесених ним судових витрат (витрати на правову допомогу), яка підлягає до повного задоволення з огляду на таке.
03.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Нектар-2" (далі – Клієнт), в особі директора Цибульського Романа Миколайовича, що діє на підставі статуту та Адвокатським об`єднанням "Віртус" (далі – Адвокатське об`єднання), в особі керуючого партнера Стуса Олега Михайловича, що діє на підставі статуту укладено договір від 03.04.2025 №03/04/25-01 про надання правової допомоги (далі – договір, а.с.20-22), за умовами якого: Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу, юридичну) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (п.1.1.); Адвокатське об`єднання надає Клієнту правову допомогу через партнерів та адвокатів Адвокатського об`єднання (п.1.2.); Адвокатське об`єднання (партнери та адвокати), на підставі звернення Клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової (правничої, юридичної) допомоги: (п.2.1.); представляти інтереси і відстоювати законні права перед громадянами та всіма юридичними особами усіх форм власності, перед державними органами та органами місцевого самоврядування, в судах всіх юрисдикцій та всіх судових інстанцій (п.2.1.1.); здійснювати, у встановленому законом порядку, захист прав та законних інтересів Клієнта у випадках, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством та законодавством про адміністративне правопорушення Україна п.2.1.2.); брати участь в підготовчі та юридичному оформленню різного роду договорів, що укладаються Клієнтом з юридичними особами, підприємцями та громадянами п.2.1.3.); надавати консультації, висновки, довідки з правових питань, що виникають у клієнта в процесі здійснення діяльності (п.2.1.4.); інформувати клієнта за його заявками про зміни в законодавстві, організувати спільно з іншими підрозділами вивчення керівними працівниками та спеціалістами Клієнта нормативних актів, які стосуються їх діяльності (п.2.1.5.); гонорар – це винагорода Адвокатського об`єднання для здійснення захисту прав і представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором (п.4.1.); при розрахунку розміру гонорару, вказаного в п.4.1. даного договору, враховується час, витрачений Адвокатським об`єднанням (партнерами, адвокатами та співробітниками) на надання правової допомоги) (п.4.2.); участь адвоката Адвокатського об`єднання в судовому засіданні, не залежно від того відбулося воно чи ні, якщо адвокат прибув в суд у визначені ним дату і час судового засідання оплачується Клієнтом не менше як за дві години надання правової (правничої) (послуг0 (п.4.3); розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатським об`єднанням позитивного результату, якого бажає Клієнт (п.4.4.); факт надання правової допомоги підтверджується актами наданих послуг, які є підставами для сплати гонорару (його частини), якщо сторони не узгодили інші умови оплати гонорару. Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом п`яти днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт (п.4.6.); клієнт сплачує гонорар протягом семи днів з моменту отримання Акта наданих послуг, якщо сторони не узгодили інший строк та умови оплати гонорару. В Акті або додатковій угоді до даного договору сторони можуть визначити інші умови оплати та/або вартість наданих послуг. В цьому випадку сторони керуються умовами Акта або додаткової угоди до даного договору (п.4.7.); гонорар сплачується у безготівковому порядку на поточний рахунок Адвокатського об`єднання (п.4.8.); даний договір набирає чинності з дати підписання та діє 3 (три) роки (п.7.1.).
02.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Нектар-2" (далі – Клієнт), в особі директора Цибульського Романа Миколайовича, що діє на підставі статуту та Адвокатським об`єднанням "Віртус" (далі – Адвокатське об`єднання), в особі керуючого партнера Стуса Олега Михайловича, що діє на підставі статуту укладено додаткову угоду №1 до договору від 03.04.2025 №03/04/25-01 про надання правової допомоги (далі – додаткова угода, а.с.23), за умовами якого сторони домовились, що гонорар Адвокатського об`єднання становить 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень), який може включати надання такої правової допомоги: надання усних консультацій та рекомендацій; вивчення наявних матеріалів, які стосуються судового спору; визначення доказів, які необхідно витребувати; пошук судової практики у подібних правовідносинах; підготовка та подання до суду позовної заяви; підготовка заяв по суті спору та процесуальних документів по справі; представництво інтересів та захист прав в суді першої інстанції, як шляхом безпосередньої участі в судових засіданнях, так і шляхом участі в судових засіданнях, так і шляхом участі за допомогою відеоконференцзв`язку (за необхідності); вчинення інших необхідних дій для належного представництва інтересів та захисту прав Клієнта (п.2.).
16.12.2025 між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом складено та підписано звіт №1 про надану правову (правничу) допомогу (справа №925/1334/25) (далі – звіт, а.с.88), згідно з яким відповідно до договору про надання правової допомоги №03/04/25-01 від 03.04.2025 Адвокатським об`єднанням "Віртус" надано наступну правову (правничу) допомогу ТОВ "Кондитерська фабрика "Нектар-2" щодо стягнення заборгованості із ТОВ "Черкаський м`ясокомбінат" (справа №925/1334/25): 1. Досліджено наявні у Клієнта матеріали щодо предмета спору та визначено докази, які необхідно подати і проаналізовано необхідність подання процесуальних клопотань по справі. 2.Складено позовну заяву про стягнення заборгованості із ТОВ "Черкаський м`ясокомбінат" та подано її до Господарського суду Черкаської області. 3. Підготовлено та подано до Господарського суду Черкаської області клопотання про прийняття участі у судовому засіданні в режимі відео конференції. 4. Підготовлено та подано до Господарського суду Черкаської області пояснення від 23.11.2025. 5. Підготовлено та подано до Господарського суду Черкаської області відповідь на відзив. 6. Підготовлено та подано до Господарського суду Черкаської області пояснення від 04.12.2025. 
Підписанням звіту Клієнт підтвердив надання Адвокатським об`єднанням "Віртус" вищезазначеної правової (правничої) допомоги та немає зауважень і претензій щодо якості та повноти надання Адвокатським об`єднанням "Віртус" правової (правничої) допомоги.
Також в матеріалах справи наявний ордер серія АІ №2015599 від 28.10.2025 (а.с.7) на надання правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Нектар-2" на підставі договору про надання правової допомоги №03/04/25-01 від 03.04.2025 у Господарському суді Черкаської області, виданий Адвокатським об`єднанням "Віртус".
Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України:
ч.1 ст.3. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
ч.6 ст.12. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";
ч.1 і 2 ст.4. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом; юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням;
ч.1-4 ст.13. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;
ст.16. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом;
ч.1 ст.58. Представником у суді може бути адвокат або законний представник;
ч.1, п.1 ч.3 ст.123. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;
ч.1-3 ст.124. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору; попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи;
ст.126. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; 
ч.4-8 ст.129. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись; якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку; якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (…);
п.3 ч.1, ч.2-4 ст.244. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати; заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення; суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно із положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":
п.4 і 9 ч.1 ст.1. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
ч.3 ст.4. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності);
ч.1 ст.26. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (…);
ст.30. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час;
Згідно з ч.1, 3 ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Аналізуючи установлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд прийшов до таких висновків.
Разом із позовною заявою позивачем подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс/очікував понести у зв`язку із розглядом справи, відповідно до якого орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становив 15000,00 грн. 
Згідно з остаточним розрахунком, поданим позивачем до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу від 17.12.20025 (вх.суду №18855/25 від 17.12.2025), розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи становить 15000,00 грн. 
Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:
п.3 ч.4 ст.129. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;
ч.6 ст.126. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідачем такої заяви до суду не подано.
З огляду на викладене, а також заявлену позивачем ціну позову, перелік, обсяг та зміст наданих позивачу адвокатом Адвокатського об`єднання "Віртус" Богонос В.А. послуг, а також те, що саме ухилення відповідача від погашення боргу за договором стали причиною звернення позивача до суду з позовом, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню в сумі 15000,00 грн.
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
1.1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський М`ясокомбінат" (18029, м.Черкаси, вул.Панченка Олексія,15, кв.512, код ЄДРПОУ 44785285, номер рахунку в банку невідомий) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика Нектар-2" (45632, Волинська область, Луцький район, с.Зміїнець, вул.Слов`янська,16, код ЄДРПОУ 39702495, номер рахунку в банку невідомий) 990000,00 грн основного боргу, 47132,72 грн – 3% річних, 175049,25 грн інфляційних втрат, 14546,19 грн судового збору та 15000,00 грн витрат на правничу допомогу.
1.2. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
1.3. В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено і підписано 03.03.2026.

Суддя Г.М.Скиба