ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №589/1266/25 
Номер провадження 22-ц/816/755/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Сидоренко А. П. , Сізова Д. В. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України 
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2025 року у складі головуючого судді Прачук О.В., присяжних Дермельової О.С., Волянської В.В., ухваленого в м. Шостка Сумської області, 
в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення особи померлою, заінтересована особа - Військова частина НОМЕР_1 , Шосткинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області, Міністерство оборони України,  ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила: оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув під час виконання бойових завдань по захисту Батьківщини під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стриманню збройної рф проти України - померлим; причиною смерті ОСОБА_3 вважати загиблим під час виконання бойового завдання, пов`язаного з захистом Батьківщини, під час здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України; датою смерті ОСОБА_3 вважати день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим; місцем смерті ОСОБА_3 вважати м. Парасковіївка, Бахмутського району, Сумської області; після набрання законної сили рішенням суду, у відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України надіслати рішення суду відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи.
Свої вимоги мотивує тим, що з 01 серпня 2014 року перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
За №1264 за результатами службового розслідування ОСОБА_3 визнано зниклим безвісти під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини. Впродовж всього часу, а саме з 07 лютого 2023 року будь-яких відомостей про перебування ОСОБА_3 в полоні чи в будь-якому іншому місці, заявниці не надходило, на зв`язок останній не виходив, ніхто його живим не бачив.
Оголошення ОСОБА_3 в судовому порядку є необхідним для отримання заявницею свідоцтва про смерть, можливістю вступу у спадщину, що відкривається після його смерті та отримання відповідної грошової компенсації, яка виплачується родинам загиблих військовослужбовців. В зв`язку з чим була змушена звернутися до суду з вказаною заявою.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. 
Оголошено померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, командира 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зник безвісти в районі населеного пункту Парасковіїка, Бахмутського району, Донецької області, під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено вважати день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що нормами чинного законодавства визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою, не раніше спливу шести місяців від дати закінчення воєнних дій. З огляду на те, що ОСОБА_3 зник безвісти в районі проведення воєнних дій, які до теперішнього часу не припинені, а тому вказана заява про оголошення його померлим є передчасною. 
Представником ОСОБА_1 – адвокатом Максимович С.М. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що на час розгляду справи судом, на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_3 , активні бойові дії припинилися, 21 жовтня 2023 року дана територіє була окупована рф, а до суду ОСОБА_1 звернулася 18 березня 2025 року, тобто після спливу строку встановленого в ст. 46 ЦК України. Просить рішення суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що з 01 серпня 2014 року ОСОБА_1 перебуває в шлюбі із ОСОБА_3 (а.с. 16), мають спільних дітей -  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.19-21)
Згідно витягу з акту службового розслідування по факту зникнення безвісти військовослужбовців військової служби за мобілізацією від 01 березня 2023 року за № НОМЕР_2 , «07 лютого 2023 року в період часу з 01.13 по 05:45 противником, з напрямку населеного пункту Соледар, Донецької області, були здійснені штурмові дії під прикриттям масованого обстрілу із НОМЕР_3 мм озброєння (80 пострілів), танкового озброєння (40 пострілів) позицій ВОП...., розташованих поблизу населеного пункту Парасковіївка, Донецької області. Внаслідок активних бойових дій, виконуючи бойові завдання, перебуваючи в засобах індивідуального захисту, зник безвісти разом із закріпленою за ним зброєю, сержант ОСОБА_3 , командир 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Здійснені пошукові заходи не дали результату" (а.с.10-13).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1264 від 10 квітня 2023 року про результати службового розслідування по факту зникнення безвісти військовослужбовців військової служби за мобілізацією, ОСОБА_3 визнано зниклим безвісти за особливих обставин, а саме: під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України, оскільки відомості про місце його перебування відсутні, розшукові заходи позитивного результату не надали, а обставини зникнення вказують на ймовірну загибель військовослужбовця (а.с.14-15).
Згідно відповіді Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру», що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 березня 2022 року № 228-р виконує функції Національного інформаційного бюро, за № 08-11/5224 від 21 лютого 2025 року, відомості про перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в полоні відсутні. Станом на 20 лютого 2025 року, інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до НІБ не надходила (а.с. 22,23).
Згідно відповіді Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України за № 34.7-зв-800 від 25 лютого 2025 року, відомості про місцезнаходження ОСОБА_6 , перебування його у полоні держави-агресора, тощо на цей час Об`єднаним центром не отримувались (а.с.24).
З витягу № 20230914-847 від 14 вересня 2023 року, сформованим Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, вбачається, що ОСОБА_3 зник на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин – 27 липня 2023 року (а.с.25). 
Згідно відповіді ГУ Національної поліції в Рівненській області за № 37018-2025 від 24 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України по факту зникнення безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , зареєстровано кримінальне провадження № 12023181010000552 від 16.02.2023 року (а.с.27).
Згідно відповіді ГУ Національної поліції в Донецькій області за № 90/ Аз/20/02-2025 від 14 березня 2025 року, органом досудового розслідування здійснено ряд заходів з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_3 , в тому числі, проведено молекулярно- генетичну експертизу, ДНК-профіль матері ОСОБА_2 поміщено до Електронного реєстру геномної інформації людини; за фактом зникнення ОСОБА_3 заведено ОРС "РОЗШУК" та останнього оголошено у розшук як безвісно зниклого (а.с.26).
Вказані обставини, які мали місце 07 лютого 2023 року, вказують на те, що ОСОБА_3 зник безвісти при обставинах, що прямо загрожували йому смертю, і дають підстави вважати, що він загинув під час виконання бойового (службового) завдання з відсічі військової агресії російської федерації в районі населеного пункту Парасковіївка, Бахмуцького району Донецької області.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені докази доводять, що військовослужбовець ОСОБА_3 зник безвісти за обставин, що дають підстави припустити його загибель, у зв`язку з воєнними діями, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини, участю у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24).
Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Висновки суду першої інстанції про те, що досліджені докази доводять, що військовослужбовець ОСОБА_3 зник безвісти за обставин, що дають підстави припускати його загибель, у зв`язку з воєнними діями, смерть якого пов`язана із захистом батьківщини, участю у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стриманню збройної агресії рф проти України, заявником апеляційної скарги не спростовуються, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що рішення про оголошення ОСОБА_3 померлим ухвалено до спливу шестимісячного строку від дня закінчення воєнних дій, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 46 ЦК України, з огляду на таке. 
У справі № 755/11021/22, формулюючи висновки, Велика Палата Верховного Суду виходила з того (див. пункт 45 постанови), що у частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовувала телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права (див. пункти 58-61 постанови ВП ВС).
У пунктах 62, 65, 66 постанови у справі № 755/11021/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала: «Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 ЦК України ( в редакції 1963 року) законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців.
Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу».
У підсумку Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «… шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість» (див. пункт 82 постанови).
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2026 року у справі №18 лютого 2026 року сформулював наступні висновки : 
«83. Очевидно, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24) не формулювала висновок для ситуації, коли територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця, на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником.
84. Обставини справи, яка перебувала на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду, стосувались подій, коли ймовірна загибель фізичної особи сталась на території, де велись активні бойові дії, а після їх завершення території залишилась під контролем України.
85. Оскільки за встановленими у цій справі обставинами територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_8 , на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником; у суду з надзвичайно великою вірогідністю є достатні істотні підстави вважати, що військовослужбовець ОСОБА_8 загинув, то відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України може бути здійснений у цій справі з 07 травня 2022 року.
86. Такий висновок суду не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду про те, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій (див. пункт 109 постанови).
87. На переконання колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, розширювальне тлумачення частини другої статті 46 ЦК України, за якого відлік строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена померлою, ставиться у залежність від можливості отримання підтверджень із території, що після завершення активних бойових дій набула статусу тимчасово окупованої, призводить до позбавлення заявників передбаченого законом механізму захисту його прав, оскільки наведена норма не пов`язує перебіг відповідних строків з такими подіями.»
У справі, що переглядається встановлено, що очевидна загибель ОСОБА_3 відбулася в районі населеного пункту Парасковіївки Бахмутського району Донецької області. 
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, с. Парасковіївка Соледарської міської територіальної громади до 20 лютого 2023 року входило до переліку територій на яких ведуться бойові дії, а з 21 лютого 2023 року –тимчасово окупованої території. 
Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим сплив визначений ч. 2 ст. 46 ЦК України шестимісячний строк, відтак підстав для відмови у задоволенні заяви з цих підстав колегія суддів не вбачає. 
Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення. 
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: А. П. Сидоренко 

Д. В. Сізов