Справа № 443/683/25 Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р.Г. 
Провадження № 22-ц/811/3842/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 квітня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., 
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря - Хоцяновича О.В.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
його представника - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:
У травні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 03.09.2009 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року.
У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 2020 року проживає разом із ним і він повністю займається її вихованням та утриманням.
Окрім того, після розірвання шлюбу рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року доньку залишено проживати разом із ним ( ОСОБА_1 ). 
Зазначає, що відповідачка жодним чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в її навчанні, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому за вказаних обставин створились умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються батьком дитини самостійно, без участі та підтримки з боку матері.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. 
На переконання позивача, відповідачка повністю самоусунулася від виконання покладених на неї законом обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, відтак, її слід позбавити батьківських прав.
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що відповідачка з 2020 року має іншу сім`ю, тому вона припинила проживати разом із донькою ОСОБА_5 і фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Додає, що відповідачка не намагається відновити сімейні відносини зі своєю дитиною, що підтверджено показами самої дитини, його, як батька дитини, висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . 
Наголошує, що відповідачка майже три роки не спілкується зі своєю дитиною, п`ять років проживає окремо, жодного разу не зверталася до компетентних органів з клопотанням про встановлення порядку побачення з дитиною, не відвідує школу, де навчається донька. 
Додає, що відповідачка не має з дитиною психоемоційного контакту, більше того, вона не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки. 
Окрім того, зауважує, що, будучи обізнаною про розгляд справи про позбавлення батьківських прав, відповідачка в жодне судове засідання в суді першої інстанції не з`явилася, двічі подавала клопотання, в якому просила: слухати справу у її відсутності, проти позовних вимог не заперечує, оскільки участі у вихованні дитини не бере, а отже, такі дії відповідачки вказують на визнання нею позову. 
Наголошує, що відповідачка не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до неї та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання донькою освіти. Водночас, дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї батька, почувається комфортно у ній.
Зазначає, що згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування Журавненської селищної ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_7 .
Вважає, що суд безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 .
Додає, що відповідачка жодним вчинком, словом, ділом нe заперечила проти позову про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про відсутність інтересу до дитини та відсутність реального бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне за собою невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу можливості спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. 
Вважає, що в даній справі склалися виняткові обставини, що виправдовують позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав з метою забезпечення найкращих інтересів дитини.
30.03.2026 року відповідачка ОСОБА_3 подала до апеляційного суду нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не займається вихованням дочки і в подальшому брати участі у її житті та вихованні не буде.
У судове засідання апеляційного суду 31.03.2025 року відповідачка та третя особа не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи від третьої особи не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 09.04.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Статтею 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК).
Відповідно до статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК).
Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.п.15,16), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини (1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.01.2011 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №1, її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09 травня 2023 року (справа №443/597/23) розірвано шлюб, зареєстрований у Любшанській сільській раді Жидачівського району Львівської області 03.09.2009 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №11. Малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати разом із батьком - ОСОБА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області №76 від 30.06.2025 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Подаючи висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її доньки, орган опіки та піклування врахував, зокрема, надані батьком дитини документи: довідку сімейного лікаря від 01.03.2024 року про те, що батько дитини звертався до сімейного лікаря на огляд та для профілактичного щеплення разом із дитиною; характеристику класного керівника з місця навчання дитини про те, що батько бере активну участь у житті класу і регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, позаяк, мати дитини на зв`язок з класним керівником не виходить, на батьківські збори не з`являлась; повідомлення сусідів про те, що дитиною опікується батько, а матері вони на протязі декількох років не бачили, а також думку самої дитини, яка розповіла, що вже кілька років мати до неї не телефонує, не приїжджає, нічого не купує та зовсім не цікавиться її життям, спочатку вона сумувала за мамою, а далі, змирилась і нічого не хоче чути про маму, рішення щодо позбавлення матері батьківських прав обговорювали спільно з батьком.
Водночас, належних і достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідачка не брала участі у вихованні дитини впродовж указаного вище періоду часу, в тому числі з 2020 року (моменту припинення подружніх відносин, як вказує позивач) і до розірвання шлюбу у травні 2023 року, матеріали справи не містять. 
Більше того, в матеріалах справи відсутні докази, які б негативно характеризували відповідачку, як матір, упродовж усього періоду, про який вказує позивач у своїй позовній заяві.
Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні звернення батька до органу опіки та піклування щодо невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків та/або до правоохоронних органів щодо неналежного поводження в сім`ї чи по відношенню до своєї дитини, а отримані і долучені докази, характеристики, довідки стосуються 2024 року, що не можна визнати достатнім для позбавлення матері батьківських прав щодо єдиної дитини за відсутності негативних характеристик про неї.
Також, окрім лише пояснень позивача, відсутні докази про те, що відповідачка створила іншу сім`ю, позаяк, у судовому засіданні апеляційного суду сторона позивача визнала ту обставину, що відповідачка не перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, має вищу (юридичну) освіту і не має шкідливих звичок.
За встановлених і наведених вище обставин справи, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про відсутність підстав для достатньо обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде в якнайкращих інтересах її дитини.
Також, колегія суддів ураховує, що за положеннями статті 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, однак, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Та обставина, що дитина висловилася про позбавлення матері батьківських прав, не може бути визначальною при вирішенні даного спору, оскільки немає достатніх доказів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде виправданим для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, а думка дитини у багатьох випадках може бути сформована її оточенням або іншими подіями. Окрім того, у суді першої інстанції дитина вказала, що якби мама змінила свою поведінку, то вона можливо б і почала з нею спілкуватись.
Отже, визначених процесуальним законом підстав для скасування чи зміни рішення суду немає.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 13 квітня 2026 року.

Головуючий        С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич