Справа №: 398/599/26	

Провадження №: 2-а/398/47/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"02" березня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі судді Орловського В.В., розглянувши у місті Олександрії у порядку письмового спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє представник — адвокат Шило Алла Олександрівна, до Олександрійського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
09 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє представник адвокат Шило А.О., звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову серії ЕНА № 6605051 від 02.02.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач також просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, незаконною та такою, що винесена без дотримання норм чинного законодавства. Позивач стверджує, що викладені у постанові обставини щодо керування ним транспортним засобом із непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби не відповідають дійсності, оскільки фара горіла, а поліцейські, рухаючись позаду, ніяк не могли зафіксувати таку несправність. У позові наголошується, що справжньою метою зупинки була перевірка військово-облікових документів у батька позивача, якого після перевірки та виклику додаткових патрулів силоміць доставили до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як штраф за непрацюючу фару був складений лише як штучна підстава для зупинки транспортного засобу. Крім того, позивач акцентує увагу на тому, що відеозапис із нагрудної камери йому не показували і не ознайомили з ним, що свідчить про формальний підхід поліцейського. На думку позивача, відповідачем не було забезпечено об`єктивного з`ясування обставин, а винесення постанови ґрунтується на припущеннях, що порушує презумпцію невинуватості та вимоги статей 245, 251, 252, 280 КУпАП.
Відповідач заперечує проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. На підтвердження правомірності своїх дій Олександрійський РВП ГУНП в Кіровоградській області 18 лютого 2026 року направив до суду супровідним листом відеодокази з нагрудної боді-камери поліцейського. Згідно з матеріалами відеофіксації та змістом оскаржуваної постанови, 02.02.2026 року було виявлено, що позивач керував автомобілем, у якого не працювала ліва фара в режимі ближнього світла та правий стоп-сигнал, що є прямим порушенням п. 31.4.3.в ПДР. Під час зупинки та спілкування з інспектором позивач фактично не заперечував наявність технічної несправності, посилаючись на те, що це робоче авто, та сам пропонував виписати штраф («пишіть штраф заплатим зробимо», «Не, ну, робило... Ну, це машина моя, робоча»). Крім того, відеозапис підтверджує, що розгляд справи відбувався на місці вчинення правопорушення, інспектор діяв у межах своїх повноважень, чітко роз`яснив позивачу причину зупинки, його права, передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, а також порядок і строки оскарження та сплати штрафу. Відтак, накладене на позивача адміністративне стягнення є законним, обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам вчиненого правопорушення.
2 березня 2026 року від представника позивача — адвоката Шило А.О. до суду надійшло письмове клопотання про закриття провадження по справі. Ознайомившись із відеозаписом, наданим поліцією, сторона позивача змінила аргументацію та зазначила, що на відео видно, як поліцейські зупинили машину, обійшли її і “побачили, що ліва фара не горить, по відео видно, що ліва фара горіла на габаритах”. Представник позивача просить суд застосувати положення статті 22 КУпАП (малозначність правопорушення), змінити захід стягнення зі штрафу на усне зауваження, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі. Своє клопотання сторона позивача обґрунтовує тим, що вчинене правопорушення не мало тяжких наслідків, не призвело до ускладнення руху інших транспортних засобів, а позивач під час притягнення до відповідальності поводився законослухняно та виявив готовність усунути допущене порушення безпосередньо на місці. Окрім того, у клопотанні заявлено прохання проводити розгляд справи без участі позивача та його представника.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року відкрито провадження у цій справі. До участі у справі як співвідповідача суд залучив Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області. Також суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд також зобов`язав відповідача у разі заперечення проти позову надати відзив разом з доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується відзив, а також доказами направлення відзиву та відповідних доказів іншим учасникам справи.
Відповідачі на виконання ухвали суду надали диски з відеозаписами з реєстратора поліцейського.
Усі учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час, місце та дату судового засідання, 02 березня 2026 року в судове засідання не з`явилися.
02 березня 2026 року представник позивача подала письмове клопотання, у якому просила розглядати справу за відсутності позивача та його представника. 
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, враховуючи неявку усіх учасників справи, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази.
02 лютого 2026 року у м. Олександрія по вул. Поштова, 34, заступником начальника СРПП Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Федоренком Ю.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6605051.
Згідно зі змістом вказаної постанови водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 282680Н з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби. У постанові зазначено, що цими діями водій порушив п. 31.4.3.в Правил дорожнього руху. За це порушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Також у постанові міститься відмітка про те, що під час розгляду справи велася відеофіксація на нагрудну боді-камеру № 2023000031. Факт отримання копії оскаржуваної постанови в день її винесення підтверджується підписом ОСОБА_1 у відповідній графі бланка постанови.
Судом було досліджено відеозапис із нагрудної камери поліцейського, що надали відповідачі. З дослідженого відеозапису судом встановлено, що, поліцейські слідували за автомобілем і зупинили його, підійшовши до автомобіля, працівник поліції представився, повідомив про ведення відеофіксації та назвав причину зупинки, зазначивши, що у транспортного засобу не працює ліва фара в режимі ближнього світла та правий стоп-сигнал. Після цього поліцейський попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс. На відеозаписі зафіксовано, що у автомобіля дійсно не горіла ліва передня фара у режимі ближнього світла. При цьому і водій ОСОБА_1 , і чоловік який представився його батьком і був пасажиром, не заперечували цієї несправності. Батько говорив, що це робоча машина, а інший, справний автомобіль замерз, тому вони були змушені виїхати на цьому. ОСОБА_1 просив не накладати штраф, адже має тимчасове водійське посвідчення. Поліцейський відповів, що за дане порушення попередження не передбачено законодавством, адже ця несправність сталася не під час руху, а водію було відомо про неї до початку руху, тому виноситься штраф. Окрім обговорення технічного стану автомобіля, на відеозаписі зафіксовано факт перевірки військово-облікових даних пасажира. Фактів застосування фізичної сили чи примусового доставлення осіб до ІНФОРМАЦІЯ_1 за участю додаткових нарядів поліції відеозаписом не зафіксовано. Перед винесенням постанови поліцейський роз`яснив позивачу його права, повідомив суть правопорушення, розмір накладеного штрафу, а також право і строки оскарження рішення до суду.
Окрім того, судом досліджено долучені позивачем до позовної заяви письмові докази, зокрема копії реєстраційних та дозвільних документів. Згідно з копією посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 20.05.2025 року (орган видачі — ТСЦ 3542), позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має право на керування транспортними засобами категорії «В». Вказане посвідчення є дійсним до 20.05.2027 року.
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб марки ВАЗ 2104 (тип — легковий універсал, колір — зелений, рік випуску — 1990), реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким безпосередньо керував позивач під час зупинки, належить на праві власності іншій особі — ОСОБА_2 . 

Норми права, які застосував суд.
Нормами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з п. 31.4.3.в Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам як порушення регулювання фар. 
Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 
Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
За приписами ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності,або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених статтею 268 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до Рішення КСУ від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 відповідальність за вчинення адміністративних правопорушень та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі і закріпленій у ст.62 Конституції України презумпції невинності.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів та показань свідків.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За статтею 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду 
У постанові Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 520/2098/17 сформульовано такий висновок. Згідно статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому відповідно до статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відтак, враховуючи наведені приписи законодавства, Суд зауважує, що уповноваженим суб`єктом, наділеним виключними дискреційними повноваженнями звільняти порушника від адміністративної відповідальності, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, у даних спірних правовідносинах, є виключно органи Національної поліції, як органи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП. Таким чином, приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вийшов за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.
Схожі висновки викладені і в інших постановах Верховного Суду, зокрема від 31.10.2019 у справі № 266/3228/16-а та від 12 грудня 2019 року у справі № 678/568/17.

Мотивована оцінка і висновки суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності оскаржуваної постанови покладається на відповідача. Суд констатує, що відповідач належним чином виконав свій процесуальний обов`язок, надавши суду безперервний відеозапис із нагрудної камери поліцейського. Цей відеозапис об`єктивно та беззаперечно підтверджує той факт, що 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого в темну пору доби не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.
Оцінюючи доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, суд також враховує непослідовну позицію сторони позивача. Так, первісно у позовній заяві позивач заперечував саму подію правопорушення, стверджуючи, що фара горіла, а поліцейські не могли цього зафіксувати. Однак, після надання відповідачем відеодоказів, представник позивача подала клопотання, у якому фактично визнала наявність несправності та просила закрити провадження у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення. Така суперечлива позиція позивача у сукупності з наданим відповідачем відеозаписом повністю підтверджує факт вчинення правопорушення та спростовує доводи позовної заяви щодо безпідставності зупинки.
При вирішенні клопотання представника позивача прозастосування ст. 22 КУпАП та звільнення позивача від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення, суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Як встановлено судом з відеозапису, несправність зовнішніх світлових приладів не виникла раптово під час руху. Під час спілкування з інспектором позивач визнав, що свідомо виїхав на несправному автомобілі. Отже, водію було відомо про несправність до початку руху. На прохання водія обійтися без штрафу поліцейський обґрунтовано пояснив відсутність підстав для попередження. Оскільки свідома експлуатація транспортного засобу із несправною фарою у темну пору доби створює загрозу безпеці дорожнього руху, у поліцейського не було достатніх, передбачених ст. 22 КУпАП, підстав для визнання діяння малозначним.
Отже, підстав вважати неправомірними висновки поліцейського щодо доведеності вини позивача у вчиненні правопорушення та відсутності підстав для застосування ст. 22 КУпАП у суду немає.
Окрім того, суд наголошує, що застосування статті 22 КУпАП є виключним дискреційним повноваженням уповноваженої посадової особи органу Національної поліції. Відповідно до сталих висновків Верховного Суду, зокрема, у постановах від 26.05.2020 року у справі № 520/2098/17, від 31.10.2019 у справі № 266/3228/16-а та від 12.12.2019 у справі № 678/568/17, вирішення питання про звільнення порушника від відповідальності за малозначністю належить виключно до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, скасування оскаржуваної постанови та самостійне застосування судом статті 22 КУпАП прямо суперечитиме зазначеним вище нормам закону та обов`язковим для врахування висновкам Верховного Суду, оскільки це означатиме вихід суду за межі своєї компетенції та неправомірне втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Враховуючи викладене, оскаржувана постанова є законною, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову, відповідно до приписів статті 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись статтями 72, 77, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд

ухвалив:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє представник — адвокат Шило Алла Олександрівна, до Олександрійського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 ;
відповідач: Олександрійський районний відділ поліції ГУНП в Кіровоградській області, адреса: 28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, буд. 49, код ЄДРПОУ 40799158;
відповідач: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, адреса: 25000, м. Кропивницький, вул. В. Чміленка, буд. 41, код ЄДРПОУ 40108709.
Повне рішення складено 02 березня 2026 року.

Суддя       Орловський В.В.