Номер провадження: 22-ц/813/2137/26 
Справа № 522/12682/25-Е
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
06 червня 2025 року до Приморського районного суду міста Одеси суду через систему Електронний суд надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії у розмірі 21 921,32 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 31.05.2024 та отримує пенсію за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви відповідачки від 18.02.2025 року про поновлення їй пенсії. Після перевірки електронної пенсійної справи №155250029269 ОСОБА_1 встановлено, що поновлення раніше призначеної пенсії відповідно матеріалів пенсійної справи проведено в помилковому розмірі, а саме: 
- пенсію не нараховано із розрахунку 86% середньомісячного заробітку за 21 рік стажу роботи на посадах наукових та науково — педагогічних працівників;
- середньомісячний заробіток обчислено без застосування оптимізації, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати — 3, 26497;
- помилково застосовано показник середньої заробітної плати за 2017 рік 5 182,61 грн., а необхідно застосовувати 1 351,12 грн., який застосовувався з 01.05.2012 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку виплат відповідачці за період з 31.05.2024 року по 30.04.2025 року було здійснено переплату у розмірі 21 921,32 грн. (а.с.13-15, 16). 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2025 року у задоволені позову ГУ ПФУ в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, так як виникнення переплати пов`язано з рахунковою помилкою Головного управління, що призвело до неправомірної виплати пенсії та виникнення переплати.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 30 березня 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області з 31.05.2024 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви відповідачки від 18 лютого 2025 року про поновлення їй пенсії.
Після перевірки електронної пенсійної справи №155250029269 ОСОБА_1 встановлено, що поновлення раніше призначеної пенсії відповідно матеріалів пенсійної справи проведено в помилковому розмірі, а саме:
- пенсію не нараховано із розрахунку 86% середньомісячного заробітку за 21 рік стажу роботи на посадах наукових та науково — педагогічних працівників;
- середньомісячний заробіток обчислено без застосування оптимізації, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати — 3,26497;
- помилково застосовано показник середньої заробітної плати за 2017 рік 5 182,61 грн., а необхідно застосовувати 1 351,12 грн., який застосовувався з 01.05.2012 року.
В позові зазначено, що розмір пенсії з 31.05.2024 року помилково розраховано без урахування коефіцієнта індексації соціальних пенсій 1.197, 1.0796, та з 01.03.2025 — 1.115. Розмір пенсії в частині розрахунку пенсії відповідно до Закону №1058 також обчислено з помилкою. При поновленні пенсії страховий стаж та заробітна плата помилково враховано на дату призначення наукової пенсії 17.06.2003 року, тобто по 2003 рік.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку виплат відповідачці за період з 31.05.2024 по 30.04.2025 було здійснено переплату у розмірі 21 921,32 грн. (а.с.13-15, 16).
Після доопрацювання пенсійної справи ОСОБА_1 , Головним управлінням прийнято рішення про зняття з обліку переплати пенсії з інших причин від 23.07.2025 №42 на суму в розмірі 5809,64 грн. на підставі призначення пенсії за Законом України «Про науково та науково-технічну діяльність», уточнена сума переплати склала 16 111,68 грн. за період з 31.05.2024 по 30.04.2025 (а.с.60).
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надіслано лист №1500-0404-8/130044 від 29.07.2025 року, яким повідомило ОСОБА_1 про змінену суму переплати пенсії та способи її погашення (а.с.55).
25 липня 2025 року ОСОБА_1 надала суду відзив, в якому зазначала, що у позові не містяться докази на підтвердження того, що помилка є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. Визначення виду, розміру та порядку виплати пенсії належить до виключної компетенції та дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України. На відповідні органи покладається обов`язок з перевірки поданих заявником документів, належності та допустимості таких документів, а також відповідності їх вимогам чинного законодавства. Розрахунок розміру пенсійних виплат є виключно функцією уповноваженого державного органу, і не покладається на особу, яка звертається за призначенням пенсії. Рішення про призначення та нарахування пенсії було прийняте органом Пенсійного фонду на підставі наданих ОСОБА_1 документів, які не містили недостовірних відомостей та не вводили в оману. Тому відповідальність за належну перевірку документів, їх правову оцінку та дотримання процедури призначення пенсії покладається саме на орган, що її призначає. Особи, відповідальні за розгляд документів та ухвалення рішення щодо призначення пенсії, мали як фактичну можливість, так і юридичний обов`язок здійснити належну перевірку поданої документації. Невиконання цих дій призвело до призначення пенсії та її виплати відповідачці у розмірі 21 921,32 грн., який було зменшено до 16 111,68 грн. на підставі рішення ГУ ПФУ в Одеській області, яке відповідачка також вважає неправомірним. Умислу самої ОСОБА_1 на отримання пенсії без законних для цього підстав позивачем не наведено.
Позивач як на підставу позову посилається на ст.1212 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Статтею 50 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій. виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Зі змісту зазначеної норми Закону №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.
Таким чином, відповідальність може бути покладена на громадянина на підставі ст.50 Закону №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або ст.103 Закону №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» виключно в наслідок зловживання з боку пенсіонера, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, обов`язковою умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
Пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Згідно з висновків Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15, положеннями ст.1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача резюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Аналогічні висновки щодо застосування відповідних положень ст.1215 ЦК України також містяться у постановах ВС від 25.04.2018 у справі №524/2029/17; від 03.05.2018 у справі №473/2859/17; від 26.06.2018 року у справі №174/404/16.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №173/424/17 зазначено, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. За відсутності двох кумулятивних умов – рахункової помилки з боку Позивача та недобросовісної поведінки чи зловживання з боку Відповідача — правові підстави для стягнення безпідставно виплаченої пенсії відповідно до ст.1215 ЦК України та ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової позиції, викладеної у законодавстві та судовій практиці, вважаються відсутніми.
Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.
Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 року у справі №510/2500/15-ц.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 92 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт б).
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Таким чином, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що переплата сталася не з вини відповідачки ОСОБА_1 , а як зазначено позивачем - через помилково встановлену доплату, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019 року, що і призвело до виникнення переплати пенсії, тобто суд не вбачає недобросовісності з боку набувача і не є рахунковою помилкою.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України).
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що програмну помилку не можна вважати рахунковою помилкою, тим більше зважаючи на те, що помилка при нарахуванні пенсії була не поодинокою
Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі "Ґаші проти Хорватії" та у справі "Трґо проти Хорватії".
Таким чином застосування до розрахунків виплачених пенсій різних норм законодавства, без наявності арифметичної помилки та відсутності будь яких дій з боку відповідачки, які б свідчили про недобросовісність набувача, дав можливість суду першої інстанції дійти вмотивованого висновку, що у даному випадку позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із їх необґрунтованістю та недоведеністю суду.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що відсутні докази зловживань з боку відповідача як особи, яка отримує пенсію, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії.
Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що переплата сталася не з вини відповідачки ОСОБА_1 , а як зазначено позивачем - через помилково встановлену доплату, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019, що і призвело до виникнення переплати пенсії.
Матеріали справи не містять жодних доказів, за якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує управління ПФУ, чи помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних та ревізійних функцій.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про працю" надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що програмну помилку не можна вважати рахунковою та у відповідачки відсутні дії, які б свідчили про недобросовісність набуття пенсії.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева