КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4368/24
Провадження № 2/488/190/26 р.

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року      м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі: 
головуючої по справі судді - Селіщева Л.І., 
за участю секретаря Волошиної Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка –  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Кострикіна О.І., звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок разом із господарськими спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивачка — як дружина померлого, та відповідачка — як його дочка.
14.08.2020 року позивачка звернулася до державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Проте, постановою державного нотаріуса від 14 серпня 2020 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку житлового будинку з прилеглими господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 .
Підставою для відмови стало те, що, згідно з договором купівлі-продажу від 13 вересня 1984 року, посвідченим П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою за № 3571, право власності спадкодавця було зареєстровано на житловий будинок літ. «А», який на теперішній час знесено, тоді як на житловий будинок літ. «Ж», що фактично розташований за вказаною адресою, правовстановлюючих документів позивачкою не надано.
Крім того, нотаріусом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом також є донька спадкодавця — ОСОБА_2 , 1978 року народження, яка прийняла спадщину.
У постанові нотаріуса зазначено, що відповідно до вимог пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, здійснюється після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Оскільки позивачкою не було подано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно, нотаріус, керуючись положеннями статей 47, 49, 68 Закону України «Про нотаріат», постановив відмовити ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії — видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Посилаючись на викладене, і те, що в позасудовому порядку позивачка не має можливості оформити належну їй спадщину, вона була змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь - яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома.
Третя особа - П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - на виконання вимоги суду надала копію спадкової справи № 18/2019, заведеної після смерті ОСОБА_3 . Разом з тим державний нотаріус повідомив суд про можливість розгляду справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.
Враховуючи викладене, та зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. 
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 38).
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Вищезазначений житловий будинок належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 1984 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3571 (а.с.51-52).
Із копії спадкової справи № 18/2019 заведеної П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області до майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 05.02.2019 року (а.с.32-61), вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив.
Спадкоємцями першої черги за законом є позивачка — ОСОБА_1 , як дружина померлого, та відповідачка — ОСОБА_2 , як його дочка.
Також, із матеріалів спадкової справи встановлено, що позивачка та відповідачка звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, у зв`язку з чим є такими, що прийняли спадщину у встановленому законом порядку.
14.08.2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постановою державного нотаріуса від 14.08.2020 року (а.с.20) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , позивачці відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок літ. «Ж», оскільки згідно договору купівлі-продажу від 13.09.1984 року право власності було зареєстровано на житловий будинок літ. «А», який на даний час знесено.
Крім того, нотаріусом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом є також донька спадкодавця ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, у зв`язку з чим, керуючись статтями 47, 49, 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус постановив відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу від 13 вересня 1984 року право власності спадкодавця було зареєстровано на житловий будинок літ. «А». Разом з тим, як вбачається з технічної документації БТІ (а.с.15-18), на теперішній час житловий будинок літ. «А» знесено, натомість на земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «Ж» із господарськими будівлями та спорудами.
Відповідно до довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.19) житловий будинок літ. «Ж» та господарські будівлі не є самочинним будівництвом та не підлягають прийняттю в експлуатацію відповідно до чинного законодавства.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як вбачається з матеріалів справи, право власності спадкодавця на житловий будинок літ. «А» було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.1984 року. Факт знесення будинку літ. «А» та наявність замість нього будинку літ. «Ж», який згідно з довідкою МБТІ не є самочинним будівництвом, підтверджує, що цей об`єкт є тим самим нерухомим майном, що входить до складу спадщини.

Разом з тим, заявляючи вимогу про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на весь об`єкт нерухомого майна, остання не врахувала права іншого спадкоємця — ОСОБА_2 , яка також прийняла спадщину.
Оскільки спадкоємців двоє, і вони належать до однієї черги, відповідно до ст. 1267 ЦК України, їхні частки у спадщині є рівними.
Таким чином, позивачка має право на спадкування лише 1/2 частки зазначеного майна.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе захистити право позивачки на спадкування лише в межах її законної частки, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку літ. «Ж» з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю, оскільки це порушує права іншого спадкоємця.
Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Керуючись ст.ст. 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-  

ВИРІШИВ:

Позов – задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_1  право власності на частину житлового будинку разом із господарськими спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картка платника податків – НОМЕР_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картка платника податків – НОМЕР_2 .
Третя особа: П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: 54050, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 314, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 02892563.

Суддя      Л.І. Селіщева