ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1406/25  Номер провадження 22-ц/814/876/26	Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Циби Дмитрія Михайловича на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року по справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, -
В С Т А Н О В И В :
ТОВ "Коллект центр" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 прохаючи стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договорами у розмірі 44 237,49 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн, та витрати на правову допомогу в сумі 16 000,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог вказано, що 15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою укладено Договір № 4898007. Відповідно до умов Договору, сума кредиту становить 5000,00 грн, проценти за користування кредитом 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
25.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою укладено Договір № 4212018. Кредитним договором встановлена сума кредиту (загальний розмір) 6500,00 грн, строк кредиту 28 днів, нараховуються проценти у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1,9% в день. 
Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачується, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4898007 від 15.06.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 23309,81 грн, з яких: заборгованість за основним забов`язанням 3537,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 18322,81 грн; заборгованість за комісіями 1450.00 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4212018 від 25.05.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 20927,68 грн, з яких: заборгованість за основним забов`язанням 6500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 14313,00 грн; інфляційні збитки 104,00 грн; нараховані 3% річних 10,68 грн. 
15.12.2021 року було укладено договір № 15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4898007. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4898007. 04.02.2022 року було укладено договір № 04-02-01/2022 відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4212018. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4212018. 
Оскільки відповідач добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитами, що стало приводом для звернення позивача до суду із вказаним позовом, який представник позивача просив задовольнити.
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року  позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" заборгованість за Договорами у розмірі 44237,49 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.
Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Циба Д.М. Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що відповідно до вимог п.5 ст.8 Закону України «Про споживчі кредити», зазначено «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.» .У доданому договорі денна відсоткова ставка завищена в п`ять разів, що не відповідає норам законодавства.
Окрім того , відповідно до пункту 3.2.6. договору, позикодавець в період дії договору має право відступити право вимоги на користь третіх осіб. Оскільки договір діяв до 30.06.2021року відповідач вважає, що позикодавець відступив права вимоги з порушенням умов договору. Зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем та/або позикодавцем відповідача про відступлення прав вимоги.
Також зауважує, що позивачем не долучено до матеріалів справи належних доказів наявності заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.
Вказує, на хибність висновку суду першої інстанції в частині пролонгації кредитного договору на 60 днів після визначеного терміну його дії на підставі п. 2.3.1.2. договору та правомірності нарахування відсотків. Відповідно до п. 2.3.1.1. договору для продовження строку кредитування позичальник має вчинити дії в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості. Разом з тим матеріали справи не містять доказів вчинення позичальником ОСОБА_1 дій на пролонгацію договору.
Окрім того, зазначає, що відповідно до картки вхідного документа в системі «Електронний суд» позивач звернувася до суду першої інстанції 01.08.2025 року, хоча, відповідно до змісту додатків доданих позивачем, як строк дії договору, так і порушення виконання умов договору мали місце ще у 2021 році, тобто за чотири роки до подачі позовної заяви. Зважаючи на вказане відповідач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності , скасувати рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року, та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
У справі встановлено , що 15.06.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою укладено Договір № 4898007. Відповідно до умов Договору, сума кредиту становить 5000,00 грн, проценти за користування кредитом 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
25.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою укладено Договір № 4212018. Кредитним договором встановлена сума кредиту (загальний розмір) 6500,00 грн, строк кредиту 28 днів, нараховуються проценти у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1,9% в день.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4898007 від 15.06.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 23309,81 грн, з яких: заборгованість за основним забов`язанням 3537,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 18322,81 грн; заборгованість за комісіями 1450.00 грн.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4212018 від 25.05.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 20927,68 грн, з яких: заборгованість за основним забов`язанням 6500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 14313,00 грн; інфляційні збитки 104,00 грн; нараховані 3% річних 10,68 грн.
15.12.2021 року було укладено договір № 15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4898007. 
10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4898007.
04.02.2022 року було укладено договір № 04-02-01/2022 відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4212018. 
10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4212018.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконала, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами не повернула, чим порушила ст. 526 ЦК України та умови договорів, доводів та доказів на спростування вимог позивача не навела, а отже позов підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується із відповідним висновком суду зважаючи на слідуюче.
За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів вважає укладеними договори про надання споживчого кредиту між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» а також ТОВ «Мілоан».
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів про надання фінансового кредиту. Зазначені договори недійсними не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.
З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за договорами про надання споживчого кредиту №4898007 від 15.06.2021 та №4212018 від 25.05.2021, а тому з неї на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість.
Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо відсутності факту пролонгації договору , оскільки нею не вчинялося жодних дій з метою досягнення такої обставини.
Так , згідно п.п. 2.3.1.2 №4898007 від 15.06.2021 , Позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення продовження строку кредитування відбувається кожен раз , коли позивальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється , якщо у позичальника відсутня заборгованості перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах , проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою наведеною в п. 1.6 Договору ( 5% від фактичного залишку за кожен день).
Окрім того , згідно п.п. 4.3.1 Договору №4212018 від 25.05.2021 Сторони домовилися , що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом , строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день , що слідує за днем закінчення такого строку , але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль . П.п. 4.3.2. Споживач дає згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в. п.п.4.3.1 Договору.
Вказані вище договори із зазначенням відповідних умов кредитування погоджені сторонами та підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором , що нею не спростовано. Розрахунок заборгованості наданий позивачем здійснений у межах строку кредитування визначеного договорами №4212018 від 25.05.2021 та №4898007 від 15.06.2021, відповідачем не спростований.
З приводу посилань апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності.
Суд зауважує, що 17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до 18 серпня 2023 року.
Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (01 серпня 2025 року) про стягнення заборгованості в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з його пропуском не було.
Зважачи на що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задовленню в повному обсязі . Відповідачем не спростовано факту укладення договору , отримання коштів та користування ними, у свою чергу позивачем доведено належними доказами набуття права вимоги до ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.
Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі вказаних договорів про надання споживчого кредиту, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 44 237,49 грн.
Крім того, переглядаючи справу в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.
За встановленого вище, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.
Щодо оскарження рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Коллект Центр» в суді першої інстанції надавалася адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024. 
Згідно п.4.1. договору визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору.
На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції надано заявку на надання юридичної допомоги №140 від 02.06.2025 та акт виконаних робіт від 30.06.2025 , за змістом яких вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 16 000 грн., з яких - надання усної консультації з вивчення документів 2 год/2000 грн. ; складання позовної заяви про стягнення боргу 4год/12000 грн.
Колегія суддів вважає, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн стягнутий судом першої інстанції підтверджений належними та допустимими доказами.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Таким чином враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті здачі-прийняття виконаних робіт від 30.06.2025, згідно договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про правомірність стягнення на користь ТОВ «Коллект Центр» з ОСОБА_1 1000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції, оскільки відповідачем не доведено невідповідності вказаних витрат складності справи та наданому обсягу послуг.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Циби Дмитрія Михайловича – залишити без задоволення.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов 

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов