ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6927/21  Номер провадження 22-ц/814/274/26	Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Шесточенко Тетяни Іванівни на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2021 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , який з 2018 року перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах.
22 жовтня 2018 року до Служби у справах дітей по Слобідському району з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» Харківської міської ради надійшла інформація, що з 17 жовтня 2018 року в закладі перебуває дитина ОСОБА_5 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, перелом склепіння черепу (клінічно); субдуральні пластинчаті крововиливи на рівні обох гемисфер мозку, множинні забої м`яких тканин голови, обличчя, грудної клітини, кінцівок, гіпотрофія І-ІІ ст., фізичний розвиток по масі тіла нижче середнього, дефіцитна анемія. Хлопчик в`ялий, самостійно не ходить, не сидить, відмовляється від їжі та пиття.
Дитина доставлена бригадою екстреної допомоги без супроводу батьків о 02 год. 30 хв. з адреси не за місцем проживання, обставини отримання травм невідомі. За фактом госпіталізації дитини співробітниками поліції було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину.
Також у повідомленні було зазначено, що з 26 січня до 26 лютого 2018 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі охорони здоров`я «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» з діагнозом: перфорація прямої кишки, розповсюджений каловий перитоніт, парез кишечнику ІІІ ст., астеноневротичний синдром, дефіцитна анемія (виведена колостома, стоїть калоприймач).
Спеціалістами Служби у справах дітей по Слобідському району були вжиті необхідні заходи, зокрема обстежено житлово-побутові умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , в ході чого встановлено, що родина проживає в гуртожитку сімейного типу, в блоці з двох кімнат, займає одну кімнату площею 12 кв. м, душ, санвузол спільний на блок, кухня спільна на поверх. Стан приміщення незадовільний, помешкання потребує ремонту, стійкий запах старих речей, у кімнаті відсутні ознаки проживання дитини, відсутнє дитяче ліжко, дитячі речі, іграшки запаковані в пакет та сховані в шафі.
14 листопада 2018 року рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 786 малолітнього ОСОБА_5 влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини № 2» на повне державне забезпечення.
У червні 2019 року мати дитини – ОСОБА_4 звернулася до Служби у справах дітей по Слобідському районі із заявою про повернення дитини, було проведено обстеження умов проживання та запропоновано матері виправити умови проживання, надати відомості про працевлаштування, але ОСОБА_4 у подальшому до служби не зверталась.
16 липня 2019 року Комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про недоцільність повернення дитини ОСОБА_4 та Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради скеровано до суду позов про позбавлення її батьківських прав.
У зв`язку з наведеним Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, на користь особи, яка буде призначена опікуном, чи закладу, до якого буде влаштована дитина.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що з 2018 року малолітній син відповідачки знаходиться в будинку дитини. Орган опіки та піклування в 2019 році вже звертався до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав, за наслідками розгляду справи Харківським апеляційним судом було ухвалено рішення від 04 березня 2021 року про відмову в позбавленні батьківських прав ОСОБА_4 , однак звернуто увагу останньої на необхідність зміни її поведінки.
Водночас відповідачка не змінила свого ставлення до виховання сина, не забрала його з будинку дитини, не приділяє належної уваги, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, без поважних причин та об`єктивних перешкод залишила його без належної батьківської уваги та турботи.
Така поведінка матері щодо сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками і зазначені фактори суд розцінив як умисне ухилення відповідачки від виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 було встановлено, що травми, які отримав її син, внаслідок чого був госпіталізований до лікарні 17.10.2018 року, були спричинені з її вини не доведено належними доказами, оскільки вони отримані у період 16-17 жовтня 2018 року під час перебування із сторонньою людиною за попередньою домовленістю.
Вважає, необґрунтованим висновок суду про її свідоме нехтування батьківськими обов`язками у відношенні сина ОСОБА_6 на підставі того, що вона не забрала його КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 2» після рішення Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 року. Зазначає, що постійно навідувала сина, приносила все для його розвитку, одяг, проте суд цим фактам оцінки не надав.
Вказує, що були обставини, які перешкоджали їй у побаченнях з сином, такі, як COVID-19, а потім у лютому 2022 року війна.
Зазначає, що зверталася до суду із позовом про повернення їй дитини, про те її позову було повернуто. Також було заявлено клопотання про долучення, як доказу до справи копії позовної заяви про повернення дитини, проте у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.
Вказує, що зареєструвала шлюб і чоловіком, який є військовослужбовцем та має намір усиновити її сина, та разом із нею утримувати його.
Від Департаменту служб у справах дітей надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, у тому числі самої дитини, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . Відомості про батька дитини, згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за заявою матері (а.с.11,13).
За довідкою від 14.09.2021 (а.с.30), місце проживання ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнуто з неї аліменти на утримання дитини.
Постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено, попереджено останню про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Контроль за виконанням ОСОБА_4 обов`язку належного виховання дитини ОСОБА_5 покладено на Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради.
За змістом вказаних судових рішень, 22.10.2018 головний лікар КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради звернувся до ССД по Слобідському району із повідомленням № 01-30/643 про те, що з 17.10.2018 у закладі перебуває дитина ОСОБА_5 , з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Перелом склепіння черепу (клінічно). Субдуральні пластинчаті крововиливи на рівні обох гемисфер мозку. Множинні забої м`яких тканин голови, обличчя, грудної клітини, кінцівок. Гіпотрофія І-ІІ ст. Фізичний розвиток по масі тіла нижче середнього. Дефіцитна анемія. Хлопчик в`ялий, самостійно не сидить, не ходить, відмовляється від їжі та пиття. Дитина була доставлена бригадою екстреної допомоги без супроводу батьків о 02.30 з адреси не за місцем проживання. В супровідному листі лікарем екстреної допомоги зазначено, що обставини отримання травм невідомі.
В повідомленні також вказано, що ОСОБА_5 з 26.01.2018 по 26.02.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» з діагнозом: перфорація прямої кишки. Розповсюджений каловий перитоніт. Парез кишечнику III ст. Астеноневротичний синдром. Дефіцитна анемія (виведена колостома, стоїть кало приймач).
За фактом госпіталізації 17.10.2018 співробітниками поліції був складений Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.
За вказаним фактом 17.10.2018 співробітниками ССД по Слобідському району в межах компетенції був здійснений вихід за адресою проживання дитини АДРЕСА_1 , в ході чого встановлено, що родина проживає у гуртожитку сімейного типу, у блоці з двох кімнат, займає одну кімнату площею 12 кв.м., душ, санвузол спільний на блок, кухня спільна на поверх. Стан приміщення незадовільний, помешкання потребує ремонту, стійкий запах старих речей, у кімнаті відсутні ознаки проживання дитини ,відсутнє дитяче ліжко, дитячі речі, іграшки запаковані в пакет та сховані у шафі.
19.10.2018 ОСОБА_4 звернулася з заявою про влаштування сина ОСОБА_6 до будинку дитини терміном на шість місяців у зв`язку з тим, що дитина потребує постійного нагляду та лікування. У заяві вказувалося, що ОСОБА_4 офіційно не працює, не має змоги матеріально утримувати та лікувати дитину.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.11.2018 № 786 малолітнього ОСОБА_5 було влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини № 2» на повне державне забезпечення.
За фактом отримання ОСОБА_5 травм 17.10.2018 до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 Кримінального кодексу України («Злісне невиконання батьківських обов`язків») № 12018220460002479.
З 11.12.2018 по 21.12.2018 ОСОБА_5 повторно потрапив до лікарні та отримав лікування, що підтверджується листом КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради № 01-18/34 від 23.01.2019.
26.06.2019 спеціалістами ССД по Слобідському району за заявою ОСОБА_4 повторно вийшли за адресою її проживання та склали акт про те, що умови для проживання дитини не створені, відсутні ліжка для всіх членів родини, наявна мінімальна кількість речей для дитини, які вже не відповідають віку дитини, кімната та приміщення спільного користування потребують негайного ремонту, диван, який планується для дитини, розламаний, брудний, тканина обідрана.
30.07.2019 ОСОБА_4 звернулася з заявою про продовження терміну перебування сина ОСОБА_6 у будинку дитини № 2 у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та неможливістю утримати дитину, продовжувати його лікування.
На підставі рішення №597 від 07.08.2019 виконавчого комітетом Харківської міської ради продовжений термін перебування дитини ОСОБА_5 у КНП «Обласний будинок дитини №2» на шість місяців.
На виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 03.12.2020, 09.02.2021 співробітники СДД по Слобідському району склали акт обстеження побутових умов, у якому вказано, що у кімнаті зроблений косметичний ремонт, ліжко, шафа, холодильник, старий диван. Умов для проживання дитини в кімнаті немає. Приміщення загального користування потребують капітального ремонту. В акті вказано, що ОСОБА_4 орендує сусідню кімнату, але договору оренди не має. В сусідній кімнаті є необхідні меблі, два дивани, шафа.
Після прийняття рішення Харківським апеляційним судом відповідач дитину не забрала, на засідання комісії не з`явилась, рішенням виконавчого комітету від 11.08.2021 термін перебування ОСОБА_5 у КНП «Обласний дитячий будинок №2» продовжено на шість місяців.
Згідно з висновком виконавчого комітету Харківської міської ради № 494 від 10.09.2021, органом опіки та піклування позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано доцільним.
У відповідності до довідки виданої ДП «Завод імені В.О. Малишева» від 19.04.2021 № 344/17р, ОСОБА_4 працевлаштована за основним місцем роботи розподілювачем робіт і загальна сума її доходу за лютий-березень 2021 року становила 8989,89 грн.
Як пояснила в судовому засіданні відповідач вона працювала на ДП «Завод імені В.О. Малишева» протягом двох місяців і оскільки заробітна плата не виплачувалась, вона була змушена звільнитись. Також з виходячи з пояснень відповідача у 2021 році та на початку 2022 року вона навідувала сина в КНП «Обласний дитячий будинок дитини №2».
Згідно з копією рішення виконавчого комітету № 422 від 21.12.2022 та повідомленням ССД по Слобідському району № 08-22/47-2023 від 27.01.2023, виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення про влаштування ОСОБА_5 до закладів для дітей, ОСОБА_4 з питань повернення сина або з інших питань щодо дитини до служби у справа дітей не зверталась.
Згідно з повідомленням Департаменту служб у справах дітей № 447/0/202-23 від 22.05.2023, малолітній ОСОБА_5 перебуває в Обласному будинку дитини №2, який після введення воєнного стану було евакуйовано за адресою: АДРЕСА_2 , санаторій «Смерічка».
Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 14.09.2023 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_9 , який зареєстрований Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 2500. Після реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_10 ».
Згідно із відповіддю КНП «Обласний будинок дитини №2» від 02.02.2022 на запит адвоката, до встановлення карантину, а саме до 12.03.2020 мати ОСОБА_4 відвідувала дитину у закладі (останній раз 02.02.2020). ОСОБА_4 було повідомлено, що з 12.03.2020 відвідування на час карантину забороняються, але вона може телефонувати до закладу та цікавитись станом здоров`я дитини, однак ОСОБА_4 до закладу жодного разу до 26.10.2021 не телефонувала. В телефонній розмові 26.10.2021 ОСОБА_4 було повідомлено, що з 01.01.2021 можливе відвідування за умови дотримання протиепідемічних заходів. За період з 12.02.2020 по 02.02.2022 ОСОБА_4 відвідувала сина 7 разів, що узгоджується із наданим актом про відвідування ОСОБА_5 від 02.02.2022.
Також в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач та її представник пояснили, що за фактами спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 були внесені відомості до ЄРДР, в подальшому кримінальні провадження слідчим були закриті, однак за скаргами ОСОБА_4 та її представника постанови слідчого слідчим суддею були скасовані, що узгоджується із приєднаними до справи копіями ухвал від 20.07.2020.
У судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_11 показала, що з ОСОБА_4 вони знайомі приблизно з 2011 року, відповідач є хрещеною її доньки та вони тісно спілкуються. ОСОБА_4 самостійно утримує дітей, тому була змушена працювати та залишити сина у знайомої. Коли син потратив до лікарні ОСОБА_4 постійно знаходилась з ним, оплачувала лікування, а потім його забрали у будинок дитини. Відповідача характеризує як хорошу матір, яка піклується про дітей, в квартирі у ОСОБА_4 чисто, дитина завжди була доглянута та охайна. Заяву про влаштування дитини ОСОБА_4 написала під тиском працівників органів опіки та під час перебування сина у будинку дитини вона не припиняла спілкуватись з ним, направляє посилки з речами, одягом, цікавиться ним. Після того, як сина забрали ОСОБА_4 розгубилась, це її надломило.
Також у районному суді під час судового засідання свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що є тіткою ОСОБА_4 . Зазначила, що ОСОБА_4 залишилась сама з двома дітьми, але діти завжди були доглянуті. Син сумує за мамою, вони спілкуються. Їй відомо, що у зв`язку із роботою ОСОБА_4 залишала сина у няні ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_14 показала, що є подругою ОСОБА_4 , з якою вони знайомі приблизно 15 років, та хрещеною її сина ОСОБА_6 . У 2018 році вони працювали виїзними поварами, а за сином доглядала її однокласниця ОСОБА_15 . ОСОБА_4 любить сина, це бажана дитина, він завжди був доглянутий, вона й зараз спілкується з сином, направляє посилки з речами. Також ОСОБА_4 придбала новий письмовий стіл, нову постільну білизну, зробила ремонт.
Крім того, у районному суді було допитано малолітнього ОСОБА_5 , під час з`ясування його думки останній пояснив, що сумує за мамою, вважає, що вона добре про нього піклувалась, зараз передає йому подарунки.
Встановлено судом, що відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , відомості про батька якого записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України.
У 2018 році за заявою ОСОБА_4 сина ОСОБА_6 було влаштовано до будинку дитини, термін перебування якого в дитячому закладі в подальшому продовжувався.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав у відношенні сина ОСОБА_6 та стягнуто з неї аліменти на утримання дитини.
Постановою Харківського апеляційного суду від 04.03.2021 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено, попереджено останню про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. Контроль за виконанням ОСОБА_4 обов`язку належного виховання дитини ОСОБА_5 покладено на Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради.
Приймаючи рішення апеляційним судом було наголошено на тому, що ОСОБА_4 не втратила інтересу до сина, дбає про нього у межах наявних у неї матеріальних можливостей та зацікавлена в поверненні сина додому, при цьому судом також було наголошено на необхідності зміни ставлення відповідача до виховання сина.
Водночас, після прийняття судом апеляційної інстанції рішення про відмову у позбавленні відповідача батьківських прав ОСОБА_4 сина з будинку дитини не забрала.
Суд зазначив, що у судовому засіданні відповідач не змогла пояснити суду причин, з яких після березня 2021 року вона так і не забрала сина додому з будинку дитини та не ініціювала питання про його повернення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 2018 року малолітній син відповідача ОСОБА_6 знаходиться у будинку дитини, обставини, які стали підставами для первісного звернення органу опіки до суду, встановлені судом апеляційної інстанції, та за наслідками розгляду апеляційної скарги було прийнято рішення про відмову у позбавленні батьківських прав відповідача, однак звернуто увагу ОСОБА_4 про необхідність зміни її поведінки.
При цьому відповідач так і не змінила свого ставлення до виховання сина, не забрала його з будинку дитини, не приділяє належної уваги, таким чином за власною ініціативою самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин на об`єктивних перешкод, залишивши його без належної батьківської уваги та турботи.
Суд прийшов до висновку, що така поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками і зазначені фактори суд розцінив як умисне ухилення відповідачем від виховання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав у відношенні до малолітнього сина ОСОБА_6 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч.1ст.9 Конвенції про права дитини).
Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України.)
Згідно із ч.2, ч.4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Суд вказує, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
За змістом ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року залучено до участі у справі Службу у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області та зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційним судом встановлено, що 12 липня 2024 року малолітній ОСОБА_5 переданий на виховання до прийомних батьків згідно з актом про факт передачі дитини в сім`ю прийомних батьків на підставі рішення Виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 11 липня 2024 № 176 «Про утворення прийомної сім`ї ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та передачу на виховання і спільне проживання малолітнього ОСОБА_5 ».
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є прийомними батьками.
На адресу апеляційного суду від Комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області надійшов Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. 
Згідно з вказаним висновком встановлено, що порівнюючи період проживання дитини у рідній сім`ї ОСОБА_4 та у прийомній сім`ї ОСОБА_16 можна побачити велику різницю в умовах проживання ОСОБА_6 , безпеки та емоційного стану дитини.
Проживаючи в прийомній сім`ї ОСОБА_16 хлопчик відчуває себе в безпеці. ОСОБА_6 оточений турботою та увагою, що відповідає найкращим інтересам дитини та створює умови для здорового гармонійного розвитку дитини, тому повернення в сім`ю матері може мати жахливі, непоправимі та вкрай негативні наслідки. думка про те, що його можуть повернути матері викликає в хлопчика сильне занепокоєння та страх, що може призвести до глибокої емоційної травми.
Орган опіки та піклування Надвірнянської міської ради дійшов висновку вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказані обставини підтверджені у суді під час апеляційного розгляду справи.
Малолітній ОСОБА_5 пояснив, що він майже не пам`ятає свою біологічну матір, вона не цікавиться ним, не пам`ятає коли її бачив останній раз, не розумію чого вона його не забирала з дитячого будинку, коли могла це зробити. Йому подобається проживати з прийомними батьками, які піклуються про його життя та стан здоров`я. Вказав, що разом з батьками він багато подорожує, відвідує гуртки, приймає участь у змаганнях, має багато друзів. Хоче залишитись з прийомними батьками. До біологічної матері він не хоче повертатися та не хоче з нею побачитись, про період часу, коли він проживав з нею він майже нічого не пам`ятає. Повідомив, що під час проживання у дитячому будинку мати до нього майже не приходила.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є законним і обгрунтованим та відповідає якнайкращим інтересам дитини.
Щодо вирішення позову у частині стягнення аліментів, колегія суддів також не вбачає підстав для скасування рішення.
Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доказам належну правову оцінку, а також врахував достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шесточенко Тетяни Іванівни – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       О. О. Панченко

В.П. Пікуль