Справа № 726/661/25
Провадження № 2/723/894/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2026 року м.Сторожинець
Сторожинецький районний суд 
Чернiвецької областi в складі: 
головуючого судді Бужори В.Т.
за участю: секретаря судового засідання Чікал І.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,- 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики до відповідача ОСОБА_3 .
В позовних вимогах посилається на наступне.
18 лютого 2021 року ОСОБА_3 отримала в позику від ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 6 000 $ США (шість тисяч доларів США) та зобов`язалась повернути отримані грошові кошти в повному обсязі 6 000 $ США своєчасно до 31 грудня 2021 року. В разі недотримання зобов`язання виплатити пеню в розмірі 1 відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення виплати та подвійну суму позики в розмірі 12 000 $ США (дванадцять тисяч доларів США).
Дана розписка була написана в присутності свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та адвоката Боднарюка Станіслава Вікторовича.
В подальшому 26 квітня 2024 року між позикодавцем ОСОБА_1 (далі – позивач) та позичальником ОСОБА_3 (далі – відповідач) було укладено договір позики на ще одну позику в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США (копія договору позики від 26.04.2024 року додається). 
Пунктом 2 договору позики прописано, що на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 6 000 (шість тисяч) доларів США, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в повному обсязі. 
На підтвердження факту укладення договору та отримання відповідачем грошових коштів, ОСОБА_3 була складена відповідна розписка від 26.04.2024 року, про те, що остання отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч доларів США) та зобов`язується повернути позику до 31 грудня 2024 року (копія розписки додається, оригінал розписки знаходиться у позивача і буде наданий в судовому засіданні).
Станом на день звернення з даною позовною заявою до суду відповідачка не виконала своїх зобов`язань перед позивачем та не повернула передані їй у позику грошові кошти. 
Відтак, у відповідачки виникла заборгованість за розпискою від 18 лютого 2021 року в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США та за договором позики від 26 квітня 2024 року в розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США. Загалом сума заборгованості відповідачки становить 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США.
Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 18.02.2021 року у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США. та заборгованість за договором позики від 26 квітня 2024 року у розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США.

Ухвалою суду від 10.04.2025 року відкрито провадення у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.05.2025 року.

26.04.2025 року представником позивача ОСОБА_2 було долучено до матеріалів справи оригінал договору позики від 26.04.2024 року та оригінал розписки від 26.04.2024 року про отримання відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 6000 доларів США.

29.08.2025 року представник відповідача ОСОБА_4 надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, що дійсно, 18 лютого 2021 року вона отримала від ОСОБА_1 в борг 6000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 31.12.2021 року, однак через скрутне матеріальне становище не змогла цього зробити.
Вказану суму боргу відповідач визнає та стверджує, що жодних інших коштів у ОСОБА_1 вона не брала, жодних інших розписок на його ім`я не складала.
Розписка від 26 квітня 2024 року написана не нею, а іншою особою, у разі пред`явлення позивачем оригіналу розписки, буде клопотати про призначення почеркознавчої експертизи.
При цьому, вважає невірним вимогу позивача щодо стягнення боргу у валюті США.
Не визнає в повному обсязі вимог позивача про стягнення з неї на його користь штрафу у вигляді подвійного розміру суми позики.
Просила позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 18.02.2021 року у сумі 6000 доларів США в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ, в задоволенні вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики від 26.04.2024 року та суми штрафних санкцій відмовити. Судові витрати стягнути пропорційно задоволеним вимогам.

11.09.2025 року представник позивача ОСОБА_2 надіслала відповідь на відзив, в якому зазначила, що представник відповідачки у своїх поясненнях фактично визнає існування боргового зобов`язання та підтверджує факт неповернення грошових коштів у сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, отриманих за розпискою від 18 лютого 2021 року. Таке визнання є прямим підтвердженням наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин та невиконання відповідачкою взятого на себе обов`язку щодо своєчасного повернення позичених коштів.
Твердження відповідачки про те, що розписка від 26 квітня 2024 року нібито написана іншою особою, є безпідставним і спростовується сукупністю належних та допустимих доказів у справі. Передусім, розписка фіксує факт отримання коштів і за змістом повністю кореспондує умовам укладеного між сторонами договору позики від 26 квітня 2024 року. Узгодженість двох письмових документів, складених того самого дня і спрямованих на врегулювання одного правовідношення, підтверджує реальність позикових відносин і добросовісність їх оформлення.
П. 2 Договору Позики від 26 квітня 2024 року передбачено, що на момент укладення договору грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в повному обсязі. Відповідно до п. 7 Договору Позики від 26 квітня 2024 року в разі, коли ПОЗИЧАЛЬНИК своєчасно не поверне ПОЗИКОДАВЦЮ позику згідно визначеному у п. 3 цього договору строку, у тому числі при порушенні умов повернення позики частинами згідно цього ж пункту договору, ПОЗИКОДАВЕЦЬ вправі пред`явити цей договір до стягнення в порядку, і в строки, передбаченні чинним законодавством України.
Вказала, що позивач обґрунтовано заявив позовні вимоги про стягнення боргу за розпискою від 18.02.2021 року та договором позики від 26.04.2024 року саме в доларах США, оскільки саме в цій валюті фактично було передано кошти, що передбачено чинним законодавтвом.
Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

11.09.2025 року на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача ОСОБА_2 вказала, що з моменту передання коштів у позику відповідачці минуло 54 місяці (з 18 березня 2021 року по 10 вересня 2025 року). Виходячи з умов розписки, загальна сума нарахованих відсотків становить: 300 доларів США за 54 місяці = 16 200 (шістнадцять тисяч двісті) доларів США. 
Таким чином, загальний розмір боргу відповідачки перед позивачем становить: - 6 000 (шість тисяч) доларів США – основний борг за розпискою від 18.02.2021 року; - 16 200 (шістнадцять тисяч двісті) доларів США – сума нарахованих відсотків за увесь період користування позиченими коштами за розпискою від 18.02.2021 року; - 6 000 (шість тисяч) доларів США – основний борг за договором позики від 26.04.2024 року. 
Отже, загальна сума заборгованості складає 28 200 (двадцять вісім тисяч двісті) доларів США: 22 200 доларів США – заборгованість за розпискою від 18.02.2021 року та 6 000 доларів США – заборгованість за договором позики від 26.04.2024 року.
Просила суд збільшити розмір позовних вимог виклавши їх в наступній редакції: стягнути з відповідачки заборгованість за розпискою від 18.02.2021 року у розмірі 22 200 (двадцять дві тисячі двісті) доларів США, яка складається з 6 000 доларів США – сума основного боргу за розпискою від 18.02.2021 року та 16 200 доларів США – сума нарахованих відсотків за увесь період користування позиченими коштами за розпискою від 18.02.2021 року та заборгованість за договором позики від 26 квітня 2024 року у розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США.

26.09.2025 року представник відповідача Рендюк Н.В. надіслала відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначила, що відповідно до умов договору від 18 лютого 2021 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_8 6000 доларів США в якості позики, які зобов`язалась повернути до 31.12.2025 року. Крім того ОСОБА_3 зобов`язалась виплачувати ОСОБА_8 відсотки у розмірі 5% щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 300 доларів США.
Строк кредитування (позики) за договором позики від 18.02.2021 року склав 10 місяців. Розрахунок: 10 міс. х 300 доларів США = 3000 доларів США Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування – 31.12.2021 року право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось. 
Крім того, звертає увагу суду, що позивач просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами за 54 місяці, тобто за 4,5 роки, тоді як строк позовної давності не дає можливості позивачу стягувати заборгованість більш ніж за останні три роки. За таких обставин просить в цій частині застосувати строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України.
Позовні вимоги просила задовольнити частково, не заперечує проти стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 18.02.2021 року у сумі 6000 доларів США в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ. В іншій частині просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалою суду від 16.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.11.2025 року.

24.02.2026 року представник позивача ОСОБА_2 надала до матеріалів справи оригінал розписки від 18.02.2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача Поляк М.В. надіслал заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
З матеріалів справи встановлено, що згідно оригіналу розписки від 18.02.201 року гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала в позику (в борг) від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в сумі 6 000 доларів США для власних потреб, а також на ведення підприємницької діяльності. Зобов`язалась повернути отримані грошові кошти в повному обсязі своєчасно до 31.12.2021 року, в разі недотримання цього зобов`язання виплатити пеню в розмірі 1% від запозиченої суми за кожний день прострочення виплати та подвійну суму позики в розмірі 12 000 доларів США. Також зобов`язалась виплачувати гр. ОСОБА_1 відсотки в розмірі 5% щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 300 доларів США.
Згідно з оригіналу розписки від 26.04.2024 року гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала від гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, позику зобов`язалась повернути до 31.12.2024 року.
Вищевказана розписка є невід`ємною частиною договору позики від 26.04.2024 року, пункт 4 якого передбачає, що договір позики укладається під 5% щомісячно до 25 числа в сумі 300 доларів США.
За таких обставин суд вважає, що вищевказані договори позики, укладені між позивачем і відповідачем відбулися, позивач має право на звернення до суду з цим позовом.

Щодо вирішення позовних вимог по суті, суд зазначає про таке.
Згідно з положеннями ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
За правилами ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. 
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. 
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. 
Згідно відомостей, які містяться в розписці від 18 лютого 2021 року відповідач зобов`язується повернути отримані грошові кошти в повному обсязі своєчасно до 31 грудня 2021 року.
Відповідно до п. 3 договору позики від 26.04.2024 року позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31 грудня 2024 року при цьому повернення позики має бути здійснено рівною часткою.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. 
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” від 15.03.2022 року №2120-ІХ У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Відтак, оскільки відлік позовної давності розпочався з 31 грудня 2021 року – дня коли відповідачка мала погасити заборгованість, загальна позовна давність мала би сплинути 31 грудня 2024 року, однак відповідно до Указу Президента України №26/2025 про введення в Україні воєнного стану, перебіг позовної давності зупинився 24 лютого 2022 року, а відтак позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за розпискою від 18 лютого 2021 року. 
За змістом ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. 
Розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18). 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). 
Відповідно до положень ч.1 ст.265 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожна особа на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено частиною 1 ст.16 ЦК України. 
Судовий захист прав особи здійснюється у способи, передбачені ч.2 ст.16 ЦК України, в тому числі шляхом примусового виконання обов`язку в натурі.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. 
Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 761/12665/14-ц (провадження N 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах N 373/2054/16-ц (провадження N 14-446цс18), N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18) та N 373/2054/16-ц (провадження N 14-446цс18). 
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 № 723/304/16-ц.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов`язання за договорам позики та розписками виконав належним чином та надав відповідачу позику.
Однак, відповідач не виконала належним чином зобов`язання за договором позики та розписками від 18.02.2021 року та від 26.04.2024 року , не надала своєчасно позивачу позичені грошові кошти для погашення заборгованості, не сплатила відсотки відповідно до умов договору та умов розписок.
З урахуванням наведеного вище, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за прострочення позики та відсотками, який відповідає вимогам закону та умовами договору позики і розписок від 18.02.2021 року та від 26.04.2024 року, та вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, позивачем надано оригінали розписок, договору позики і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 175, 256, 257, 260, 261, 265, 526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, 2, 12, 13, 81, 175, 176, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: Чернівецька область, Чернівецький район, с. Великий Кучурів заборгованість за розпискою від 18.02.2021 року у розмірі 22 200 (двадцять дві тисячі двісті) доларів США, яка складається з 6 000 доларів США – сума основного боргу за розпискою від 18.02.2021 року та 16 200 доларів США – сума нарахованих відсотків за увесь період користування позиченими коштами за розпискою від 18.02.2021 року. 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: Чернівецька область, Чернівецький район, с. Великий Кучурів заборгованість за договором позики від 26 квітня 2024 року у розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2026 року.

СУДДЯ: