18.03.2026 Справа № 756/19236/25
Унікальний номер 756/19236/25
Номер провадження 2/756/10317/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року у м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.,
секретар судового засідання - Козловець Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що в 2015 році ОСОБА_1 , познайомилась з відповідачем ОСОБА_2 , офіційно в шлюбі сторони не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син, ОСОБА_3 . Починаючи з 2022 року сторони припинили стосунки. Відповідач на утримання, виховання, оздоровлення та навчання сина надає кошти у розмірі 1700,00 грн., які не покривають всі витрати позивача на утримання сина. Станом на день подання заяви сторони не можуть досягти згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини, угоди про добровільну, систематичну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, тому позивач змушена звернутися до суду з захистом свої прав.Згідно з розрахунком витрат на утримання дитини, які несе позивач, сума витрат складає 10610,00 грн.Заробітна плата, яку отримує позивач не дає можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань.На підставі викладеного, позивачка просить стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина.
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 грудня 2025 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 листопада 2025 року до досягнення повнолітття.
Ухвалою суду від 25 лютого 2026 року за заявою відповідача заочне ріщення від 24 грудня 2025 року скасоване, справу призначено до судового розгляду.
В судове засіання 18 березня 2026 року сторони не з`явились. 
Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала частково в розмірі 3500,00 грн. 
Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково в розмірі 3500,00 грн. Просив при ухваленні рішення врахувати його обов`язок по сплаті аліментів на іншу дитини, майновий стан та стан здоров`я. 
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в 2015 році позивачка, ОСОБА_1 , познайомилась з відповідачем ОСОБА_2 , офіційно в шлюбі сторони не перебували. За твердженнями позивача, починаючи з 2022 року сторони припинили стосунки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 липня 2016 року, виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1307, його батьками вказано: у графі «батько» - ОСОБА_2 , у графі «матір» - ОСОБА_1 .
Позивачка проживає разом з неповнолітнім сином за адресою: АДРЕСА_1 ,, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/017836178 від 28 листопада 2025 року та Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/017836120 від 28 листопада 2025 року.
Наказом Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року у справі №756/5083/18 стягнуто з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язок батьків по утриманню дитини, з урахуванням фінансової спроможності відповідача, що не поставить його в край тяжкий майновий стан, судом враховано сплату відповідачем аліментів на утримання іншої дитини за судовим наказом від 24 квітня 2018 року, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги часткоов про стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3500,00 грн.щомісячно, починаючи з дати звернення до судуі до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 137, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно, у твердій грошовій сумі 3500,00 грн., щомісячно, починаючи з 28 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18 березня 2026 року.

Суддя І. С. Шролик