Справа № 308/18560/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження в справі, постановлену головуючою суддею Чепка В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про зобов`язання надати письмову відповідь
встановив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про зобов`язання надати письмову відповідь на її заяву від 07.12.2025.
Позов мотивувала тим, що 07.12.2025 вона отримала інформацію від сусідки – голови ОСББ «Смерічка-18» про те, що в будинку ОСББ у якому розміщена її квартира, відповідач планує відключення всього будинку, разом із квартирами від електроенергії за борг ОСББ, який з`явився у листопаді 2025 року і що на даний час це підтверджується тільки позицією відповідача (відсутність судового рішення, яке б встановило факт такого боргу).
Та 08.12.2025 вона звернулася із заявою до відповідача про негайне надання інформації про причини, з яких надавач послуг збирається відключити багатоквартирний будинок від електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Однак, станом на 11.12.2025 відповідь на подану нею заяву відповідачем не надано.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» надати письмову відповідь на її заяву від 08.12.2025.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 оскаржила таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в справі. Вона скористалася своїм законним правом передбаченим ЗУ «Про звернення громадян» із заявою про надання їй інформації, яка стосується надання послуг. Відповідач при цьому не надав їй відповіді у встановлений законом строк, а тому вважає, що слід зобов`язати відповідача надати таку відповідь.
Крім того вказує, що суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі, послався на практику Верховного Суду, яка є не релевантною до вказаних правовідносин.
Відзив на апеляційну каргу не подано.
До початку розгляду справи від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Інших заяв або клопотань від сторін спору не надходило.
Відповідач ТОВ «Закарпаттяенергозбут» повідомлений належним чином про судове засідання, зокрема шляхом отримання судової повістки в особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу від 31.01.2026 (а.с.47).
У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Закарпаттяенергозбут» про захист прав споживачів. Вважає, що її право як споживача електроенергії порушено, оскільки не надано їй відповіді на її запит з отримання інформації.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2022 ОСОБА_1 є власницею квартири загальною площею 35,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
З меморіального ордеру №МВ41638671 від 22.07.2022 вбачається, що ОСОБА_2 оплатив послуги електропостачання за ОСОБА_1 у розмірі 145,44 гривень.
ОСОБА_1 оплатила послуги енергопостачання, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.4640601955.1 від 23.11.2025.
08.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Закарпаттяенергозбут» із заявою про надання інформації щодо можливого відключення енергопостачання ОСББ «Смерічка-18».
Як стверджує позивачка, відповідь у визначений законодавством термін вона не отримала.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до приписів частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Статтею 55 Конституції України закріплено основоположне право на судовий захист, яке полягає в оскарженні в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Крім того, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначає, що одним з аспектів справедливого судочинства є доступ до суду. Наприклад, у справі Беллет проти Франції(Bellet v. France) суд зазначає: «рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві». 
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ст. 1 ЗУ "Про захист прав споживачів").
Споживач може захистити свої права: пред`явивши вимогу продавцеві, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача (на свій вибір); або звернутись зі скаргою до органів, що здійснюють захист прав споживачів (територіальні органи Держспоживслужби); або звернутись до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.
Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі вказав, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд вказав, що для надання консультацій і роз`яснень з приводу порушення прав споживачів при купівлі товарів, гарантійному ремонті та гарантійному обслуговуванні, наданні послуг споживач може звернутися до Держпродспоживслужби та її територіальних органів.
Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.
Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц, провадження №14-477цс19; від 26 лютого 2020 року у справі №1240/1981/18, провадження №11-36апп1; від 28 квітня 2020 року у справі №607/15692/19, провадження №14-39цс20). 
Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі N 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі N 9901/497/18, від 06 лютого 2019 року у справі N 522/12901/17-ц та від 20 листопада 2019 року у справі №591/5619/17.
Тобто, заява (спір), яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства – це заява, яка підлягає розгляду в порядку адміністративного, господарського, кримінального, тощо судочинства.
У разі, якщо суд вважає, що заява (спір) підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, то суд який відмовляє у відкритті провадження повинен належним чином обґрунтувати таку позицію та зазначити якому суду належить розглянути цю заяву (спір).
Суд першої інстанції не конкретизував чому саме даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В даному випадку, ОСОБА_1 звернулася до суду як споживач послуг електроенергії, оскільки ТОВ «Закарпаттяенергозбут» не надало їй відповідь на її заяву.
Згідно ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» (далі – Закон), забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
У статті 20 Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Таким чином, ТОВ «Закарпаттяенергозбут» як надавач послуг енергопостачання ОСОБА_1 , власниці квартири АДРЕСА_3 , яка є частиною ОСББ «Смерічка-18» за адресою: АДРЕСА_1 , повинно надати письмову відповідь, що передбачено Законом України «Про звернення громадян».
ОСОБА_1 вважає, що ненаданням відповіді на подане нею звернення її право на отримання інформації як споживачки електроенергії порушено, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та прийшов до передчасних висновків закриваючи провадження за п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Отже, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження в справі - скасуванню та справу слід направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження в справі, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: