ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23027/21 Суддя (судді) першої інстанції: Білостоцький О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Дубекспо" до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення пені, інфляційних втрат та суми користування коштами, -
ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2021 року позивач - ПП "Дубекспо" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, яким просив:
- стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Дубекспо" суму пені за період із 01 червня 2021 року по 31 липня 2021 року щодо протермінування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 56935,80 грн;
- стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Дубекспо" суму інфляційних втрат за період із 01 червня 2021 року по 31 липня 2021 року у розмірі 3873,96 грн;
- стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Дубекспо" суму, за користування чужими грошовими коштами за період із 01 червня 2021 року по 31 липня 2021 року у розмірі 6469,98 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-IX та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року №399, справу №640/23027/21 передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року прийнято адміністративну справу №640/23027/21 до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року вирішено здійснювати розгляд справи №640/23027/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, застосовано нерелевантну практику Верховного Суду.
Апелянт зазначив про те, що спір у даній справі виник між ПП "Дубекспо" та ГУ ДПС у м. Києві у зв`язку з несвоєчасним поверненням підприємству бюджетного відшкодування, а тому положення ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Звернув увагу суду на те, що ГУ ДПС у м. Києві не вносить інформацію до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та Єдиного реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, та не є розпорядником зазначених реєстрів, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно нарахування пені. 
Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві подав до суду відзив, відповідно до якого просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції оскільки застосування ст. 625 ЦК України не відповідає правовій природі спірних правовідносин, які є публічно-правовими та врегульовані спеціальними нормами ПК України.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від ПП "Дубекспо" не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ПП "Дубекспо" зареєстровано як юридична особа 22 жовтня 2008 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
ПП "Дубекспо" подано до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві податкові декларації з ПДВ за:
- вересень 2015 року від 20 жовтня 2015 року №9215911353 із заявленою сумою податку на додану вартість до відшкодування на рахунок платника у банку в розмірі 600002 грн;
- жовтень 2015 року від 20 листопада 2015 року №9238217687 із заявленою сумою податку на додану вартість до відшкодування на рахунок платника у банку в розмірі 98765 грн;
- листопад 2015 року від 21 грудня 2015 року №9258176159 із заявленою сумою податку на додану вартість до відшкодування на рахунок платника у банку в розмірі 599434 грн.
Враховуючи факт неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновків із зазначенням сум бюджетного відшкодування з ПДВ згідно декларацій за вересень-листопад 2015 року, підприємство звернулось до суду з позовом.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року у справі №826/7041/16 відмовлено у задоволенні позову ПП "Дубекспо" до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі №826/7041/16 апеляційну скаргу ПП "Дубекспо" задоволено, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено:
визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві стосовно неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновків із зазначенням суми згідно декларацій із податком на додану вартість:
- за вересень 2015 року у розмірі 592 226 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства "Дубекспо";
- за жовтень 2015 року у розмірі 98 800 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства "Дубекспо";
- за листопад 2015 року у розмірі 599 434 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Приватного підприємства "Дубекспо";
зобов`язано ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновки із зазначенням суми згідно декларацій із податком на додану вартість:
- за вересень 2015 року у розмірі 592226 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ПП "Дубекспо";
- за жовтень 2015 року у розмірі 98800 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ПП "Дубекспо";
- за листопад 2015 року у розмірі 599434 грн., яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ПП "Дубекспо".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року у справі №826/7511/18 задоволено позов ПП "Дубекспо" до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, яким стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП "Дубекспо" грошові кошти у розмірі 1290460,00 грн. 
Згідно інформаційного повідомлення від 21 червня 2023 року №21/06/2023№3041 кошти у розмірі суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень, жовтень та листопад 2015 року у розмірі 599434,00 грн у загальній сумі 1290264,42 грн були перераховані на рахунки підприємства 21 червня 2023 року на виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києві від 05 серпня 2019 року по справі №826/7511/18.
Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2022 року у справі №826/7041/16 касаційну скаргу ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві подати до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві висновки із зазначенням сум згідно декларацій із податком на додану вартість: за вересень 2015 року у розмірі 592226,00 грн., за жовтень 2015 року у розмірі 98800,00 грн., за листопад 2015 року у розмірі 599434,00 грн., які підлягають відшкодуванню з бюджету на користь ПП "Дубекспо", із ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь ПП "Дубекспо" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2015 року у розмірі 592226,00 грн., за жовтень 2015 року у розмірі 98800,00 грн., за листопад 2015 року у розмірі 599434,00 грн.
В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року залишено без змін.
Позивач вважаючи наявними підстави для стягнення з Державного бюджету України на його користь пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період 01 червня 2021 року по 31 липня 2021 року, а також інфляційних втрат та сум за користування коштами звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право позивача на отримання належної йому суми бюджетного відшкодування ПДВ порушено бездіяльністю контролюючих органів, яка полягає у нескладенні та ненаправленні до органу держказначейства висновку із зазначенням суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню (до 01 квітня 2017 року), та в ухиленні від внесення до Реєстру інформації про узгоджену за результатами оскарження суму бюджетного відшкодування (з 01 квітня 2017 року). Оскільки зазначену вище суму ПДВ відповідачами у строки, встановлені п. 200.13 ст. 200 ПК України не відшкодовано, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому п. 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.
Також суд першої інстанції з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 дійшов висновку про те, що позивач має право на стягнення інфляційних втрат у розмірі 3873,96 грн та 3% річних у розмірі 6469,98 грн відповідно до ст. 625 ЦК України
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Згідно з визначенням, наведеним у пп. 14.1.18 та 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній станом на час узгодження заборгованості бюджету) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.
Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені ст. 200 ПК України.
Згідно з п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п. 200.10 ст. 200 ПК України, у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 200.12 ст. 200 ПК України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: 
а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки; 
б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); 
в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки; 
г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення; 
ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.
Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України".
У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.
У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такої заяви зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.
За положеннями п. 200.15 ст. 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
Згідно з п. 200.23 ст. 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Системний аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень п. 200.23 ст. 200 ПК України нараховується пеня.
ПК України встановлено обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в ст.200 ПК України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому, непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.
Таким чином, після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набула статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені.
Таке застосування п 200.23 ст. 200 ПК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24 листопада 2020 року у справі №808/660/16, від 03 квітня 2020 року у справі №2а-1870/9166/12, від 06 травня 2020 року у справі №0870/9386/12, від 14 травня 2020 року у справі №1540/4795/18, від 02 лютого 2021 року у справі № 810/1506/17, від 13 лютого 2023 року у справі №640/14394/21.
З огляду на викладене, враховуючи неподання висновків до органу Державного казначейства України із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню позивачу з бюджету, що свідчить про про наявність підстав для стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України.
Як вбачається з матеріалів справи, наявність заборгованості з відшкодування позивачу податку на додану вартість в загальному розмірі 1290460,00 встановлено судовим рішенням у справі №826/7511/18.
Згідно інформаційного повідомлення від 21 червня 2023 року №21/06/2023№3041 кошти у розмірі суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень, жовтень та листопад 2015 року у розмірі 599434,00 грн у загальній сумі 1290264,42 грн були перераховані на рахунки підприємства 21 червня 2023 року.
Отже враховуючи встановлені обставини, наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь ПП "Дубекспо" суми пені за період із 01 червня 2021 року по 31 липень 2021 року за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 56935,80 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь ПП "Дубекспо" суми інфляційних втрат за період із 01 червня 2021 року по 31 липня 2021 року у розмірі 3873,96 грн та сум за користування чужими грошовими коштами у розмірі 6469,98 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи вказані позовні вимоги посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 та положення ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п. 1.1. ст. 1 ПК України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відносини, що регулюються цивільним законодавством визначені ст. 1 Цивільного кодексу України. Так, ч.ч. 1, 2 цієї статті встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів зазначає, що ст. 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З метою запровадження дієвого механізму контролю за повним та своєчасним виконанням державними органами комплексу дій, спрямованих на повернення платнику сум бюджетного відшкодування, законодавцем було закріплено на рівні закону (п. 200.23 ст. 200 ПК України) забезпечувальний засіб - нарахування пені за кожен день прострочення зобов`язання протягом усього строку існування заборгованості бюджету. Вказані положення ПК України є тою спеціальною нормою, якою врегульовано відповідний компенсаційний механізм для платника податків у разі невиконання контролюючим органом своїх обов`язків своєчасно та в повному обсязі.
Тобто, цей механізм/інструмент одночасно є істотною мірою майнової відповідальності держави в разі невиконання означеного комплексу дій та запобіжником від можливих зловживань, а також компенсаційним механізмом для платника податків.
Колегія суддів звертає увагу, що такий компенсаційний механізм (нарахування пені) не є та не може бути джерелом збагачення для платника податків, а є мірою відповідальності відповідного контролюючого органу та компенсацією у майновому вираженні за невиконання контролюючим органом своїх обов`язків своєчасно та в повному обсязі.
Враховуючи вказані положення чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що положення ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 02 травня 2023 року у справі №420/11860/20, від 08 травня 2024 у справі №320/12137/20.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 не є релевантними до спірних правовідносин та не можуть бути застосовані до них, оскільки у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою, а основною - вимога про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, яка розглядається за правилами адміністративного судочинства.
Тобто, такий спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ не може бути розглянутий судами в межах господарського судочинства, а належить розглядати - за правилами адміністративного судочинства, оскільки такі вимоги є акцесорними (додатковими до основного) та залежать від основного.
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що за змістом ст. 1192, ч. 2 ст. 22 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди, натомість відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. 
Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. 
Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і пеня, визначена на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ відповідно до п. 200.23 ст. 200 ПК України, і є способом компенсації майнових втрат.
Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення суми інфляційних збитків та 3% річних відсутні.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення першої інстанції скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з положень ст. 139 далі - КАС України.
Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6).
Як вбачається з матеріалів справи позивачем відповідно до платіжного доручення від 11 серпня 2021 року №178 сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270,00 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно сумі задоволених вимог в розмірі 854,04 грн за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління ДПС у м. Києві.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства "Дубекспо" до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення пені, інфляційних втрат та суми користування коштами - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Дубекспо" пеню за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за період із 01 червня 2021 року по 31 липня 2021 року у розмірі 56935,80 грн (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 80 коп.).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Приватного підприємства "Дубекспо" (код ЄДРПОУ 36203336, місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 5, корпус Б) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 854,04 грн (вісімсот п`ятдесят чотири гривні 04 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку