Справа № 603/662/25
Провадження №2/603/48/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року 	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Галіяна І. М., 
секретар судового засідання Бішко І. М., 
за відсутності учасників справи, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, – ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікунська рада при виконавчому комітеті Коропецької селищної ради, про встановлення факту утримання малолітньої дитини, 

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, –  ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікунська рада при виконавчому комітеті Коропецької селищної ради, про встановлення факту утримання ним малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 26.12.2023 року позивач уклав шлюб із відповідачкою ОСОБА_2 (дошлюбні прізвища – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ). За час перебування у шлюбі в них народилося дві дочки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім того, за час перебування його дружини у попередньому шлюбі у неї з відповідачем ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на теперішній час проживає разом зі своєю матір`ю та позивачем. ОСОБА_4 перебуває на повному матеріальному утриманні, фізичному і духовному вихованні позивача, як рідний син. Біологічний батько ОСОБА_4 жодним чином не займається його вихованням, не надає кошти на утримання, тобто він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Дружина позивача не працює, зайнята постійним доглядом за дітьми, тому ОСОБА_1 є єдиним, хто утримує всю родину. У позивача виникла необхідність встановити факт утримання сина дружини від попереднього шлюбу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», згідно з яким не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Документами, що підтверджують право на відстрочку на підставі вказаної норми є, серед іншого, рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного. Факт наявності на утриманні власних дітей доказуванню не підлягає, тому у позивача виникла необхідність довести факт утримання сина дружини від попереднього шлюбу, який в його випадку може бути встановлено виключно за рішенням суду. З огляду на зазначене, просить задовольнити позовну заяву та встановити факт, що має юридичне значення.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в письмових поясненнях у справі зазначає, що позивач просить встановити факт утримання малолітньої дитини, яка не є його рідною дитиною та має іншого біологічного батька, з метою оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Однак, приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватись учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України (далі – СК України). Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі одного з батьків у вихованні дитини наявністю рішення суду про встановлення факту, який просить встановити позивач. Заявлені у справі позовні вимоги не є вимогами, пов`язаними зі здійсненням особистих немайнових чи майнових прав позивача, а також не є вимогами, пов`язаними з охороною інтересів дитини. Враховуючи, що між позивачем і ІНФОРМАЦІЯ_5 надалі може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, позивач звернувся до суду із позовною заявою про встановлення юридичного факту утримання дитини. Однак інтереси дитини та права біологічного батька дитини – відповідача ОСОБА_3 не можуть бути порушені внаслідок спроби уникнення виконання позивачем обов`язків військовозобов`язаного, визначених Конституцією України та Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу». На підставі наведеного просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву та додатково зазначив, що виховує ОСОБА_4 як рідного сина з трирічного віку, його біологічного батька не бачив. У позивача з відповідачкою двоє спільних дітей – дочки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Позивач проживає однією сім`єю з відповідачкою ОСОБА_2 , її сином ОСОБА_11 , спільними дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , бабою відповідачки. ОСОБА_1 повністю утримує ОСОБА_11 , виховує його, проводить дозвілля. Відповідач ОСОБА_3 участі в утриманні та вихованні ОСОБА_11 не бере, з сином не спілкується. 
Представник позивача – адвокат Андрусенко І. Я. в судовому засіданні підтримав позовну заяву ОСОБА_1 з мотивів, викладених у ній, просить її задовольнити. Повідомив, що ОСОБА_4 є сином відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від попереднього шлюбу. За час перебування позивача та ОСОБА_2 у шлюбі в них народилося двоє дочок. Зазначив також, що позивач повністю утримує сім`ю, виховує сина дружини, як рідного. Встановлення вказаного факту необхідно для підтвердження права позивача на відстрочку від мобілізації. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні погодилася з обставинами, викладеними в позовній заяві. Зазначила, що відповідач ОСОБА_3 востаннє відвідував сина, коли останньому було чотири роки, зі ОСОБА_11 не спілкується, не телефонує, участі в його утриманні та вихованні не бере. ОСОБА_11 називає позивача татом, біологічного батька не згадує. Батьки відповідача ОСОБА_3 зрідка провідують онука ОСОБА_11 . Відповідач ОСОБА_3 не допомагає фінансово в утриманні сина, однак ОСОБА_2 не зверталася про стягнення аліментів в примусовому порядку. Жодних перешкод у спілкуванні сина ОСОБА_11 з його біологічним батьком ОСОБА_2 не чинить. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечив явку представника в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – опікунська рада при виконавчому комітеті Коропецької селищної ради не забезпечила явку представника в судове засідання, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання була повідомлена належним чином.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 223 ЦПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи. 

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 27.01.2026 року підготовче провадження в справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. 

Суд встановив такі обставини. 
ОСОБА_13 і ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.10.2019 року у справі № 603/540/19, яке набрало законної сили 16.11.2019 року. 
За час шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.08.2016 року. 
26.12.2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_13 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Після укладення шлюбу відповідачка змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_14 ».
За час шлюбу у них народилися дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 06.06.2024 року, а також дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 18.07.2025 року. 
Згідно з актом опиту свідків від 08.09.2025 року свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (відповідач), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (позивач), та їхні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спільно проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . 
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 09.09.2025 року, проведеного комісією Коропецької селищної ради, відомо що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають, перебувають у родинних відносинах та мають спільний побут ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_18 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 від 12.10.2012 року і витягом про державну реєстрацію прав № 35831270 від 12.10.2012 року. 
Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 359 від 18.07.2025 року, наданих відділом реєстрації та обліку місця проживання фізичних осіб Монастириської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як відомо зі змісту характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 4 класу Коропецького ліцею ім. М. Каганця, виданої директором ліцею ОСОБА_21 і класним керівником ОСОБА_22 , він навчається у ліцеї з другого класу. У 2023 році закінчив перший клас у Задарівському закладі загальної середньої освіти І - III ступенів. ОСОБА_4 проживає з мамою ОСОБА_2 , вітчимом ОСОБА_1 , бабусею ОСОБА_18 і двома сестрами – ОСОБА_9 і ОСОБА_23 . Батьки хлопчика приділяють належну увагу вихованню сина, беруть активну участь у житті класу. Біологічний батько вихованням сина не займається і життям не цікавиться. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 , яка є сусідкою позивача з 2024 року, повідомила суду, що ОСОБА_4 ставиться до позивача як до батька, у них дуже хороші стосунки, вони проводять разом багато часу, їздять на рибалку, гуляють, займаються домашніми справами. Біологічного батька ОСОБА_11 – відповідача ОСОБА_3 свідок жодного разу не бачила. Позивач фактично утримує ОСОБА_4 , купляє продукти харчування, різні речі. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_17  повідомила суду, що вона є соціальним працівником і двічі на тиждень відвідує бабусю відповідачки ОСОБА_2 , яка проживає разом з позивачем ОСОБА_1 , відповідачкою ОСОБА_2 , дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Підтвердила також, що у позивача дуже гарні відносини зі ОСОБА_11 , останній називає його татом. Позивач доглядає за сином, також опікувався всією сім`єю, коли відповідач ОСОБА_2 перебувала в пологовому будинку. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_16 , яка є сусідкою позивача, підтвердила, що ОСОБА_1 є хорошим батьком, допомагає ОСОБА_11 і виховує його, купляє на прохання ОСОБА_11 різні речі. ОСОБА_11 називає позивача татом. До складу сім`ї входять ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , діти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тітка. Жодної різниці у ставленні позивача до ОСОБА_11 і дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_24 свідок не помітила. ОСОБА_25 батька ОСОБА_11 – відповідача ОСОБА_3 свідок жодного разу не бачила.
Допитаний в судовому засіданні як свідок малолітній ОСОБА_4 підтвердив, що проживає з мамою ОСОБА_26 , татом ОСОБА_27 , сестрами ОСОБА_9 та ОСОБА_23 і бабусею. ОСОБА_11 любить з татом їздити на рибалку, гуляти. Тато купляє йому продукти харчування, одяг, інші речі. ОСОБА_11 дуже любить своїх маму і тата ОСОБА_27 , який його виховує, вчить правил дорожнього руху, організовує дозвілля. Свого біологічного тата свідок не пам`ятає, востаннє він приїжджав до сина, коли останньому було чотири роки. 

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з таких підстав. 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Водночас статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України, а за приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини 1 статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Тому, до прикладу, смерть батька, матері дитини є підставою для припинення їхнього обов`язку утримувати дитину.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
У постанові від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22 Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши наведені положення закону, дійшла висновку, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. 
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).
Згідно із частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У цій справі позивач просить встановити (визнати) факт утримання ним сина його дружини від попереднього шлюбу. Метою встановлення факту позивач вказав, що він є військовозобов`язаним, а відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.12.2023 року у справі № 160/11228/23, у вітчима виникає обов`язок утримувати дітей лише у разі відсутності у них матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.
У батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 є вітчимом ОСОБА_4 . 
Вітчим – це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.
Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.
У малолітнього ОСОБА_4 є мати ОСОБА_2 і батько ОСОБА_3 , які відповідно до вищенаведених норм права зобов`язані утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі та чи проживають разом з сином або окремо від нього.
Батько дитини не позбавлений батьківських прав, не звільнений від обов`язку надання коштів на утримання дитини. Однак позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що батько ОСОБА_4 з поважних причин не може його утримувати. Також позивачем не надано доказів і судом не встановлено обставин, які свідчать, що ОСОБА_3 не може сплачувати аліменти на утримання сина, немає даних, що він непрацездатний, не отримує доходи тощо.
Окрім цього, з пояснень відповідачки ОСОБА_2 , наданих у судовому засіданні, відомо, що остання не зверталася про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в примусовому порядку. 
Також суд зауважує, що в матеріалах справи відсутня інформація про джерела та суми доходів позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідні докази стороною позивача не надавалися, клопотання про їх витребування не заявлялося. 
Зазначені обставини виключають виникнення у позивача обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 268 СК України.
Законом не заборонено ОСОБА_1 добровільно утримувати неповнолітнього сина своєї дружини від першого шлюбу, дбати про його всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про його духовний та фізичний стан. Однак, заявлені у справі позовні вимоги не є вимогами, пов`язаними зі здійсненням особистих немайнових чи майнових прав позивача, а також не є вимогами, пов`язаними з охороною прав та інтересів дитини. Вказане звернення до суду пов`язане, насамперед, із виконанням позивачем військового обов`язку, проходженням військової служби та реалізацією права на відстрочку від призову на військову службу.
Слід звернути увагу, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. У разі використання приватно-правового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин, судове рішення стосується прав, інтересів та (або) обов`язків держави (постанова Верховного Суду від 19.11.2025 року у справі № 725/158/25).
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, то факт одноосібного утримання дитини вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у вирішення питання про позбавлення особи батьківських прав. 
Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Проте чинним законодавством не передбачено можливості встановлення певного юридичного факту з метою вирішення майбутніх чи потенційно можливих ускладнень щодо реалізації прав. Жоден нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, також не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків в утриманні дитини.
Водночас доказів, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання будь-яких прав чи законних інтересів позивача матеріали справи не містять. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 11, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, – ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікунська рада при виконавчому комітеті Коропецької селищної ради, про встановлення факту утримання малолітньої дитини – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Опікунська рада при виконавчому комітеті Коропецької селищної ради, місцезнаходження: вул. Марка Каганця, 10, селище Коропець Чортківського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ 04396242. 

Головуючий суддя      І. М. Галіян