ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3985/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жигалкіна І.П. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Акціонерного товариства "Укртранснафта", м. Київ 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРАЛТ», м. Харків 	
про 	стягнення 143 100,00 грн 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртранснафта" (надалі - Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області 11 листопада 2025 року із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРАЛТ» (надалі - Відповідач) пені у розмірі 92 700,00 грн та штрафу у розмірі 50 400,00 грн, а також судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг № 15-00/12-08-2024 від 15.08.2024 в частині прострочення та не надання послуг за період: квітень - липень 2025 року.
Ухвалою суду від 17.11.2025 позовну заяву Акціонерного товариства "Укртранснафта" залишено без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 3 (три) дні з дня вручення ухвали для подання до Господарського суду Харківської області: договору про надання послуг № 15-00/12-08-2024 від 15.08.2024 на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги або наданні пояснень щодо наданих доказів до позовної заяви: договору про надання послуг без зазначення номеру та дати, додатку № 1 до договору без зазначення номеру та дати договору, додатку № 2 до договору без зазначення номеру та дати договору, додатку № 3 до договору без зазначення номеру та дати договору; додатку № 7 до позовної заяви належної якості для можливості його дослідження та актів приймання-передачі послуг, на які посилається позивач у тексті позовної заяви; повного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підтвердження інформації про зміну найменування ТОВ «ЕРА ПРЕМІУМ» на ТОВ «ЕВЕРАЛТ» та зміни юридичної адреси відповідача.
01 грудня 2025 року до суду через систему «Електронний суд», в межах процесуального строку визначеного судом та з урахуванням ч. 4 ст. 116 ГПК України, представником Акціонерного товариства "Укртранснафта" - адвокатом Тураш С.В. подано заяву (вх. № 27912) про усунення недоліків, якою усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.12.2025 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/3985/25, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Згідно з абз.1 ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Судом встановлено, що сторони мають зареєстровані електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Відтак, для надання можливості сторонам реалізувати власні процесуальні права, останні були повідомлені в порядку приписів ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України шляхом направлення ухвали суду від 04.12.2025 в електронній формі до Електронного кабінету із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Отже Позивач та Відповідач отримали ухвалу суду від 04.12.2025 про відкриття провадження у справі № 922/3985/25 - 04.12.2025 о 18:06, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в матеріалах справи.
Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, таке рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відтак, датою вручення Відповідачу ухвали суду від 04.12.2025 про відкриття провадження у справі № 922/3985/25 є 05.12.2025, оскільки документ було надіслано після 17:00, а тому останній мав право подати відзив на позовну заяву не пізніше 22.12.2025 (включно).
Однак, Відповідач своє право на подання відзиву не реалізував, відзив на позов не надав.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд справи; Відповідач мав достатньо часу підготувати заперечення на позовну заяву і визнається таким, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи (згідно частини 6 статті 242 ГПК України).

Згідно з ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя.
Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.
Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.
Також, суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.
Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області (керованими боєприпасами, КАБ, С-300 та інш., що може повністю покривати місто Харків, будь-який район, навіть населені пункти Харківської області), відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання, після масованих ракетних обстрілів росії (майже знищено всі основні енергетичні об`єкти, які живлять місто), пошкодження будівлі, де розміщений суд, а отже призвело до певних перебоїв у роботі, таким чином суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.
В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.
Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Крім того, суд звертає увагу, що в свою чергу Відповідач своїм правом наданим відповідно до ст. 251, ст. 252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.
15 серпня 2024 року між Акціонерним товариством «Укртранснафта» (Позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРА ПРЕМІУМ» (Відповідач, Виконавець) укладено договір № 15-00/12-08-2024 про надання послуг (далі - Договір) в електронній формі, керуючись нормами Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ідентифікаційного коду 41832431 вбачається, що 21 травня 2025 року відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, а саме: зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника, зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміна місцезнаходження юридичної особи на «61168, Харківська обл., місто Харків, вул. Нескорених, будинок 7», зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого): Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА ПРЕМІУМ» змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРАЛТ».
Відповідно до пунктів 10.1. - 10.2. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до «31» грудня 2025 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.
Дострокове розірвання Договору можливе лише за взаємною письмовою згодою Сторін, що оформлюється шляхом укладання додаткової угоди до цього Договору, крім випадків, передбачених цим Договором.
Згідно пункту 10.5. Договору, закінчення Строку Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного Договору.
Пунктом 13.5. Договору визначено, зміни або розірвання Договору вчиняються шляхом укладання додаткових угод та набирають чинності з моменту укладання цих додаткових угод, окрім випадків, передбачених Договором.
Пунктами 13.6-13.8 Договору встановлено, що цей Договір є правочином, що виражає волю Сторін, складений у формі електронного документа, скріплений кваліфікованими електронними підписами Сторін та, згідно статей 205, 207, 208 Цивільного кодексу України, є таким, що вчинений Сторонами у письмовій формі.
Сторони погоджуються використовувати при виконанні умов цього Договору електронні документи та призначений для цього кваліфікований електронний підпис. Сторони визнають будь-які документи, складені та надані будь-якою Стороною іншій в електронному вигляді із застосуванням кваліфікованого електронного підпису засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригінали, що мають юридичну силу.
Сторони визнають, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Відповідно до пункту 1.1. Договору Виконавець зобов`язується за завданням Замовника, та у встановлені цим Договором строки надати послуги: технічне обслуговування інтегрованих комплексів безпеки Західного регіону (надалі - «Послуги»), відповідно до коду ДК - 021:2015 - 50340000-0 Послуги з ремонту і технічного обслуговування аудіовізуального та оптичного обладнання, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги.
Обсяг, вартість послуг, вимоги до послуг визначаються за взаємною згодою сторін та вказуються у Технічному завданні (Додаток № 1), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною (пункт 1.2. Договору).
Відповідно до пункту 2.1. Договору ціна договору визначається у Протоколі узгодження ціни (Додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього договору та не може бути збільшена протягом строку дії цього договору.
Пунктом 2.3. Договору встановлено, що загальна сума договору становить: без ПДВ - 1 800 000,00 грн. (один мільйон вісімсот тисяч гривень 00 копійок), крім того ПДВ - 360 000,00 грн. (триста шістдесят тисяч гривень 00 копійок). Разом з ПДВ - 2 160 000,00 грн. (два мільйони сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок).
Платежі за даним договором здійснюються Замовником по кожному окремому етапу шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати складання електронного первинного документа, підписаного Сторонами (пункт 2.4. Договору).
Пунктами 3.1. -3.2. Договору встановлено, що строки надання послуг, передбачених пунктом 1.1. цього договору, становлять 12 (дванадцять) календарних місяців з дати, зазначеної Замовником у письмовій заявці (далі - «Заявка»).
Строки надання послуг визначаються на підставі Календарного графіка (Додаток № 3), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Датою закінчення наданих послуг Виконавцем по кожному окремому етапу вважається дата їхнього прийняття Замовником, в порядку, передбаченому розділом 4 цього договору. Надання послуг може бути закінчено Виконавцем достроково, за умови письмової згоди Замовника.
20 серпня 2024 року Замовник направив Виконавцю заявку про готовність АТ «Укртранснафта» до виконання Договору. Також Замовник зазначив дату початку надання послуг - 20 серпня 2024 року.
Відповідно до пункту 4.1. Договору, приймання послуг по кожному окремому етапу, наданих Виконавцем, оформлюється електронним актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним уповноваженими представниками Сторін.
Складання (створення) та підписання актів приймання-передачі наданих послуг здійснюється Сторонами в електронній формі з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB та визнається Сторонами істотною умовою цього договору згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (підпункт 4.1.1. пункту 4.1. Договору).
Пунктом 4.2. Договору встановлено, що після завершення надання послуг по кожному окремому етапу, протягом 2 (двох) робочих днів, Виконавець з використанням ресурсів Сервісу iDocHUB складає (створює) та підписує електронний акт приймання-передачі наданих послуг.
Згідно пунктів 5.2.5. - 5.2.6. Договору, Виконавець зобов`язується якісно та в строки, передбачені цим Договором, надавати послуги, залучати до надання послуг працівників, робітників та фахівців відповідної кваліфікації та професійної підготовки. На надання окремих видів і комплексів послуг за цим Договором, може залучати співвиконавців.
Відповідно до пункту 5.2.10. Договору, Виконавець зобов`язується інформувати письмово Замовника в установленому цим Договором порядку про обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань згідно умов Договору, а також про заходи, необхідні для їх усунення.
Згідно пункту 5.2.13. Договору, Виконавець зобов`язаний письмово повідомляти Замовника про зміну своїх керівників, засновників (-а) учасників (-а), кінцевих (-ого) бенефіціарних (-ого) власників (-а) (контролерів (-а), акціонерів (-а) (більше 10% у власності акцій) протягом 5 (п`ять) робочих днів від дня таких змін.
06 грудня 2024 року між АТ «Укртранснафта» та ТОВ «ЕРА ПРЕМІУМ» (ТОВ «ЕВЕРАЛТ») укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою Сторони дійшли згоди внести зміни в Розділ 15 Договору «МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ І РЕКВІЗИТИ СТОРІН» та викласти реквізити Виконавця в редакції такої Додаткової угоди. Всі інші умови Договору залишаються без змін.
24 квітня 2025 року Виконавець листом № 1/04-25 повідомив АТ «Укртранснафта», що у зв`язку з добровільним вступом до лав Збройних Сил України працівників, залучених до виконання даного договору, компанія наразі не має можливості забезпечити належне надання послуг відповідно до погоджених умов, а відтак, на підставі пунктів 9.2., 9.9., 10.2. Договору, просив вважати такий лист письмовим повідомленням про розірвання договору.
Відповідно до пункту 9.1. Договору, Сторона звільняється від визначеної цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору), визначених у цьому Договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному цим Договором та/або законом порядку.
Згідно пункту 9.2. Договору, під обставинами непереборної сили (форс-мажор) у цьому Договорі розуміються будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо Сторін характеру, які виникають без вини Сторін, поза їхньою волею або всупереч волі чи бажанню Сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), обставини суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояви тероризму, масові страйки, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючі заходи названих органів, які унеможливлюють виконання Сторонами цього Договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню.
З огляду на укладення цього Договору в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який триває, Сторони визнаватимуть воєнний стан як обставину непереборної сили виключно у випадку доведення безпосереднього впливу на можливість виконання зобов`язань за цим Договором.
Пунктом 9.4. Договору визначено, Сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили (форс-мажор), зобов`язана невідкладно, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів із дня настання таких обставин та їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за Договором, письмово повідомити про це іншу Сторону. Повідомлення направляється цінним листом з описом вкладення і повідомленням про вручення та має містити інформацію про обставини непереборної сили (форс-мажор) з обґрунтуванням їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за Договором, а також орієнтовний період їхньої дії/впливу.
Відповідно до пункту 9.5. Договору, наявність обставин непереборної сили (форс-мажору) підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством України.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі Сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору), позбавляє Сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (пункт 9.6. Договору).
Згідно пункту 9.7. Договору, обставини непереборної сили (форс-мажор) автоматично продовжують строк виконання зобов`язань та строк дії цього Договору на строк дії таких обставин.
Відповідно до пункту 9.8. Договору, Сторона, яка зазнала дії/впливу обставин непереборної сили (форс-мажору), зобов`язана повідомити іншу Сторону у строк та спосіб, що передбачені у п. 9.4. Договору, про припинення дії/впливу щодо неї обставин непереборної сили (форс-мажору).
Пунктом 9.9. Договору Сторони визначили, у випадку, якщо дія обставин непереборної сили (форс-мажору) триває більш ніж один місяць з моменту їхнього настання та їхнього впливу на можливість виконання зобов`язань за Договором, то будь-яка із Сторін має право розірвати цей Договір на підставі цього пункту шляхом направлення письмового повідомлення про це іншій Стороні.
Таке повідомлення направляється рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу(и) іншої Сторони, зазначену(ні) в Договорі.
АТ «Укртранснафта» у відповідь на лист № 1/04-25 від 24.04.2025 листом від 28.05.2025 № 15-01-0043990-25 повідомило Виконавця, що вищевказані обставини не мають ознак непереборної сили (форс-мажору) та просило останнього ужити всіх необхідних та достатніх заходів для поновлення та належного виконання зобов`язань за Договором.
Однак, як стверджує Позивач, Виконавець не забезпечив подальше надання послуг за Договором.
В процесі виконання умов Договору уповноваженими представниками Сторін підписані наступні акти приймання-передачі послуг:
- № 5 від 31.08.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 6 від 30.09.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 7 від 31.10.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 8 від 30.11.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 10 від 31.12.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 11 від 31.01.2025 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 12 від 28.02.2025 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 13 від 31.03.2025 на суму 180 000,00 грн з ПДВ.
Разом з тим, згідно Календарного графіку, який є Додатком № 3 до Договору, Виконавець зобов`язаний також надати послуги:
- за квітень 2025 року з 01.04.2025 по 30.04.2025;
- за травень 2025 року з 01.05.2025 по 31.05.2025;
- за червень 2025 року з 01.06.2025 по 30.06.2025;
- за липень 2025 року з 01.07.2025 по 31.07.2025.
Проте, Позивач зазначає, що станом на дату подання цієї позовної заяви Відповідачем не надано послуги за Договором за квітень 2025 року, травень 2025 року, червень 2025 року, липень 2025 року.
Таким чином, на думку Позивача, Виконавець порушив строки надання послуг за Договором на:
- 175 днів за квітень 2025 року;
- 143 дні за травень 2025 року;
- 114 днів за червень 2025 року;
- 83 дні за липень 2025 року.
Пунктом 7.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості Послуг за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.
Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 календарних днів, Виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від вартості Послуг.
09 вересня 2025 року АТ «Укртранснафта» надіслало на адресу Відповідача - ТОВ «ЕВЕРАЛТ» претензію № 04-03/11/6526-25 від 09 вересня 2025 року з вимогою про сплату пені та штрафу за неналежне виконання умов Договору, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та списку згрупованих відправлень.
Також 09 вересня 2025 року АТ «Укртранснафта» направило на офіційну електронну адресу Виконавця: office@erapremium.com, що зазначена в Договорі, скановану копію претензії № 04-03/11/6526-25 від 09 вересня 2025 року з вимогою про сплату пені та штрафу за неналежне виконання умов Договору.
Однак, вказана вище претензія за твердженням Позивача, залишена Відповідачем без задоволення.
Отже, Замовник у листі від 28.05.2025 № 15-01-0043990-25 щодо Повідомлення Виконавця про обставини форс-мажору, викладене у листі № 1/04-25 від 24.04.2025 року, визнав таким, що не звільняє Виконавця від обов`язку належного виконання зобов`язань за Договором.
Крім того, на думку Замовника, зазначене Повідомлення Виконавця не містить доказів вжиття будь-яких заходів та не містить вичерпного обґрунтування неможливості продовження виконання обов`язків в умовах воєнного стану. Відсутність персоналу або неможливість забезпечення логістики Виконавця у межах населених пунктів, які не перебувають під прямим вогневим впливом або блокадою, не можуть вважатися форс-мажорними обставинами в розумінні п. 9.2. Договору. Повідомлення, надане Виконавцем, не містить обґрунтування впливу обставини непереборної сили (форс-мажор) на можливість виконання зобов`язань за Договором, а також в повідомленні не вказано орієнтовний період дії/впливу таких обставин, що є невідповідністю пункту 9.4. Договору. Виконавець не надав Замовнику відповідного документу Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством України на підтвердження наявності обставин непереборної сили (форс-мажору), згідно вимог п. 9.5. Договору. 
За таких обставин, на думку Позивача, Відповідач не дотримався строків надання послуг, встановлених пунктом 3.1. Договору, чим порушив права Позивача та у зв`язку з чим за прострочення виконання Відповідачем своїх зобов`язань, враховуючи положення пункту 7.1. Договору, станом на 24.10.2025, Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача пеню у розмірі 92 700,00 грн та штраф у розмірі 50 400,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Як встановлено матеріалами справи, 15 серпня 2024 року між Акціонерним товариством «Укртранснафта» (Позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРА ПРЕМІУМ» (ТОВ «ЕВЕРАЛТ») (Відповідач, Виконавець) укладено договір № 15-00/12-08-2024 про надання послуг (далі - Договір) в електронній формі, керуючись нормами Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронні документи та електронний документообіг», у зв`язку з чим між сторонами виникли взаємні права та обов`язки, правовідносини, пов`язані із виконанням договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями законодавства України передбачена можливість підписання документів у електронному вигляді з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За таких обставин, договір № 15-00/12-08-2024 про надання послуг від 15.08.2024 між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.
За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статті 525 та частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Умовами Договору, а саме пунктами 3.1., 3.2. визначено, що строки надання послуг, передбачених пунктом 1.1. Договору, становлять 12 (дванадцять) календарних місяців з дати, зазначеної Замовником у письмовій заявці (далі - «Заявка»). Строки надання послуг визначаються на підставі Календарного графіка (Додаток №3 до Договору).
Судом встановлено, що 20 серпня 2024 року Замовник направив Виконавцю заявку про готовність АТ «Укртранснафта» до виконання договору. Також Замовник зазначив дату початку надання послуг - 20 серпня 2024 року. Отже, останній місяць, в якому повинні були наданні послуги Виконавцем - липень 2025 року.
В процесі виконання умов Договору уповноваженими представниками Сторін підписані наступні акти приймання-передачі послуг:
- № 5 від 31.08.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 6 від 30.09.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 7 від 31.10.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 8 від 30.11.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 10 від 31.12.2024 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 11 від 31.01.2025 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 12 від 28.02.2025 на суму 180 000,00 грн з ПДВ;
- № 13 від 31.03.2025 на суму 180 000,00 грн з ПДВ.
Разом з тим, згідно Календарного графіку, який є Додатком № 3 до Договору, Виконавець зобов`язаний також надати послуги:
- за квітень 2025 року з 01.04.2025 по 30.04.2025;
- за травень 2025 року з 01.05.2025 по 31.05.2025;
- за червень 2025 року з 01.06.2025 по 30.06.2025;
- за липень 2025 року з 01.07.2025 по 31.07.2025.
Водночас, 24 квітня 2025 року Виконавець листом № 1/04-25 повідомив АТ «Укртранснафта», що у зв`язку з добровільним вступом до лав Збройних Сил України працівників, залучених до виконання даного договору, компанія наразі не має можливості забезпечити належне надання послуг відповідно до погоджених умов, а відтак, на підставі пунктів 9.2., 9.9., 10.2. Договору, просив вважати такий лист письмовим повідомленням про розірвання договору.
Замовник у листі від 28.05.2025 № 15-01-0043990-25 щодо Повідомлення Виконавця про обставини форс-мажору, викладене у листі № 1/04-25 від 24.04.2025 року, визнав таким, що не звільняє Виконавця від обов`язку належного виконання зобов`язань за Договором.
Крім того, на думку Замовника, зазначене Повідомлення Виконавця не містить доказів вжиття будь-яких заходів та не містить вичерпного обґрунтування неможливості продовження виконання обов`язків в умовах воєнного стану. Відсутність персоналу або неможливість забезпечення логістики Виконавця у межах населених пунктів, які не перебувають під прямим вогневим впливом або блокадою, не можуть вважатися форс-мажорними обставинами в розумінні п. 9.2. Договору. Повідомлення, надане Виконавцем, не містить обґрунтування впливу обставини непереборної сили (форс-мажор) на можливість виконання зобов`язань за Договором, а також в повідомленні не вказано орієнтовний період дії/впливу таких обставин, що є невідповідністю пункту 9.4. Договору. Виконавець не надав Замовнику відповідного документу Торгово-промислової палати України або іншого компетентного органу, визначеного законодавством України на підтвердження наявності обставин непереборної сили (форс-мажору), згідно вимог п. 9.5. Договору.
Суд зазанчає, що заперечень Відповідача з приводу невизнання Замовником форс-мажорних обставин для розірвання Договору, доказів укладання дострокового розірвання Договору за взаємною письмовою згодою Сторін шляхом укладання додаткової угоди до Договору, чи доказів розірвання Договору через судове рішення, матеріали справи не містять, а отже договір № 15-00/12-08-2024 про надання послуг від 15.08.2024 в частині розрахунків є діючим.
Таким чином, суд встановив, що Відповідач, виконавши взяті на себе зобов`язання не у повному обсязі та з порушенням визначених договором строків, прострочив виконання взятого на себе зобов`язання за договором № 15-00/12-08-2024 про надання послуг від 15.08.2024, а саме: станом на дату подачі цієї позовної заяви ТОВ «ЕВЕРАЛТ» не надало послуги за договором за квітень 2025 року, травень 2025 року, червень 2025 року, липень 2025 року.
Таким чином, Виконавець порушив строки надання послуг за Договором (період прострочення з урахуванням пункту 4.2. Договору) на:
- 175 днів за квітень 2025 року (з 03.05.2025 по 24.10.2025);
- 143 дні за травень 2025 року (з 04.06.2025 по 24.10.2025);
-114 днів за червень 2025 року (з 03.07.2025 по 24.10.2025);
- 83 дні за липень 2025 року (з 03.08.2025 по 24.10.2025).
Матеріали справи не містять доказів виконання Відповідачем обов`язку за договором № 15-00/12-08-2024 про надання послуг від 15.08.2024 в повному обсязі, отже, Виконавець є таким, що прострочив зобов`язання.
Крім того, Відповідач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про вжиття ним усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідач факт неналежного виконання взятих на себе зобов`язань не спростував.
Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Пунктом 7.1. Договору передбачена відповідальність Виконавця, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості Послуг за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання. Якщо прострочення виконання зобов`язань перевищує 30 календарних днів, Виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7,0% від вартості Послуг.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (чинний на момент спірних правовідносин) (ділі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до п. 7 ст. 193 ГК України (чинний на момент спірних правовідносин), не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання. Крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до п. 2 ст. 218 ГК України (чинний на момент спірних правовідносин), учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Судом не встановлено обставин, які б звільняли Відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за Договором.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України (чинний на момент спірних правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України (чинний на момент спірних правовідносин). При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.12.2018 у справі № 908/639/18.
Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України (чинний на момент спірних правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Водночас, пунктом 7.1. Договору Сторони визначили, зокрема, нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов`язання.
За порушення строків надання послуг Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача пені у розмірі 92 700,00 грн та штрафу в розмірі 50 400,00 грн.
Зокрема, щодо нарахування пені 0,1 %, виходячи з вартості ненаданих послуг за відповідний місяць в сумі 180 000,00 грн з ПДВ:
- 175 днів за квітень 2025 року (з 03.05.2025 по 24.10.2025);
- 143 дні за травень 2025 року (з 04.06.2025 по 24.10.2025);
-114 днів за червень 2025 року (з 03.07.2025 по 24.10.2025);
- 83 дні за липень 2025 року (з 03.08.2025 по 24.10.2025).
Нарахування штрафу у розмірі 7,0% відбувалось від вартості ненаданих послуг - 720000,00 грн.
Суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення Позивачем сум, а саме - пені в розмірі 92 700,00 грн та штрафу в розмірі 50 400,00 грн дійшов висновку, що вказані розрахунки є арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені та штрафу суд врахував також правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.09.2019 №904/5770/18. Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.
Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.
На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".
Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок "помилок" законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.
Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.
Свого часу, Верховний Суд застосував західну доктрину "Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав)", у вирішенні договірного спору, який тлумаченні умов договору (Постанови ВС по справам № №753/11000/14-ц, № 910/16011/17).
Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасіу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).
Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.
У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).
Суд, також нагадує, що концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що Позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати Позивача зі сплати судового збору покладаються на Відповідача в розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 14, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -  

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРАЛТ» (61168, м. Харків, вул. Нескорених, будинок 7, код ЄДРПОУ: 41832431) на користь Акціонерного товариства "Укртранснафта" (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2; код ЄДРПОУ: 31570412) пеню у розмірі 92 700,00 грн та штраф у розмірі 50 400,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "30" березня 2026 р. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/. 

Суддя		І.П. Жигалкін