ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №589/5270/24 
Номер провадження 22-ц/816/1434/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Черних О. М. 
сторони:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК»
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2025 року, в складі судді Курбанової А.Р., ухвалене у м. Шостка, 

в с т а н о в и в:

05 листопада 2024 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі по тексту – позивач, АТ «А-БАНК») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 грудня 2019 року в розмірі 16391,01 грн, з яких: 10278,02 грн сума заборгованості за кредитом, та 6112,99 грн сума заборгованості за відсотками. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2025 року у задоволенні позову АТ «А-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно послався на відсутність підпису відповідача на Умовах і Правилах та Тарифах, оскільки відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до умов обслуговування, чим підтвердив ознайомлення з ними та зобов`язався їх дотримуватись. Наголошує, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором є належним способом підписання договору відповідно до законодавства, а номер телефону для його отримання був погоджений відповідачем. Крім того, фактичне користування кредитними коштами свідчить про акцепт умов договору.
Також, на думку позивача, суд помилково відмовив у стягненні процентів, враховуючи те, що відповідно до норм цивільного законодавства, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом, навіть якщо окремі документи не були підписані, оскільки він фактично отримав і використав кредит. Банк зазначає, що у матеріалах справи міститься підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, який включає всі істотні умови договору (процентну ставку, строки, відповідальність сторін), проте суд не врахував цей доказ.
Крім того, позивач не погоджується із висновками суду щодо не встановлення заборгованості із наданих ним розрахунків, оскільки банком надано виписку, яка у повному обсязі підтверджує правильність нарахувань.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, виходячи з наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, чим, у свою чергу, уклав кредитний договір, у відповідності до якого отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.9).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифів, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, вказаними у рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також у вказаній анкеті-заяві відповідач зобов`язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також самостійно регулярно знайомитись з їх змінами, які викладені на сайті https://a-bank.com.ua/terms.
Крім того, на підтвердження факту укладення кредитного договору банком надано копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний відповідачем простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком (а.с.10), витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с.17-24), та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» (а.с.24-25).
Як свідчить довідка за картами АТ «А-БАНК», відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня 2024 року, № НОМЕР_3 , строком дії до грудня 2031 року (а.с.14).
Відповідно до довідки за лімітами АТ «А-БАНК», відповідачу за кредитним договором № б/н від 23 грудня 2019 року за період з 23 грудня 2019 року по 30 жовтня 2024 року був установлений кредитний ліміт у розмірі 10 300 грн (а.с.15).

Згідно з банківською випискою по рахунку відповідача за період з 23 грудня 2019 року по 30 жовтня 2024 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично здійснював погашення кредиту, поповнював банківську картку. У той же час банківська виписка свідчить, що позивач проводить щомісячне списання з рахунку відповідача відсотків за користування кредитними коштами (а.с.11-13).
Із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23 грудня 2019 року вбачається, що у ОСОБА_1 перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 16391,01 грн, з яких 10278,02 грн заборгованість за тілом кредиту та 6112,99 грн заборгованість за відсотками (а.с.7-8).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві від 23 грудня 2019 року відсутня домовленість сторін щодо процентної ставки, а тому умова про сплату процентів не була належним чином погоджена. Так, позивач обґрунтовував вимоги про стягнення процентів посиланням на тарифи та умови банку, однак не довів, що відповідач був ознайомлений саме з цими документами, погодився з ними, а також того, що вони діяли на момент отримання кредиту. Відтак, суд дійшов висновку, що надані банком витяги з Умов і Тарифів не є належними доказами, оскільки вони не підписані відповідачем і не підтверджують, що є складовою конкретного кредитного договору.
Також суд зазначив, що підписаний паспорт споживчого кредиту не підтверджує укладення кредитного договору та погодження його умов, оскільки має лише інформаційний характер. З урахуванням викладеного, суд визнав недоведеним факт погодження сторонами умов щодо сплати процентів і дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення, у зв`язку з чим у цій частині позову відмовлено.
Відмовляючи позивачу у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суд виходив з того, що надані позивачем докази не підтверджують наявність такої заборгованості.
Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного. 
Підставами позовних вимог є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Договору про надання банківських послуг та стягнення кредитної заборгованості, визначеної відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2019 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, у якій зазначено, що він згоден із тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також зазначено про те, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
У ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.
Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20.
Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом та вносив кошти на погашення заборгованості, тобто своїми діями підтвердив згоду з умовами укладеного договору.
Також із розрахунку заборгованості по картці відповідача, вбачається, що станом на 30 жовтня 2024 року заборгованість за Договором №б/н від 23 грудня 2019 року за тілом кредиту складає 10 278,02 грн, яка відповідачем не спростована.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про не доведення банком кредитної заборгованості по спірному договору, оскільки згідно виписки по картці відповідача, у період з 23 грудня 2019 року по 30 жовтня 2024 року він користувався кредитним лімітом, здійснював поповнення картки та отримував перекази коштів на картку.
Враховуючи, що відповідачем не було своєчасно внесено грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що відображається у розрахунку заборгованості за Договором, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, зазначених в позові та наявності у нього заборгованості за цим договором. 
Колегія суддів погоджується з наданим розрахунком заборгованості відповідача, оскільки він відповідає умовам договору і підтверджується належними та допустимими доказами та вважає, що наявні правові підстави для стягнення з боржника заборгованості за кредитом у розмірі 10 278,02 грн.
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.
Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам, оскільки матеріали справи не містять підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком тарифи та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не підписані відповідачем.
Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду з приводу того, що підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не свідчить про погодження сторонами умов кредитного договору, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, враховуючи те, що в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. А тому, на думку апеляційного суду, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). 
Враховуючи недоведеність правомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих банком відсотків.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «А-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 23 грудня 2019 року у розмірі тіла кредиту, а саме – 10278,02 грн підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі п п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «А-БАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову на 62,70 % (10278,02 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 16 391,01 грн (ціна позову)), із ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підлягає компенсації 1 898,56 грн (3028,00 грн х 62,70% /100%) фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.
Крім того, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 62,70 % (10 278,02 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 16391,01 грн (ціна позову)), із ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» підлягає компенсації 2278,27 грн (3633,60 грн х 62,70 % /100%) фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Враховуючи те, що справа є малозначною, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити частково.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2025 року скасувати в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та прийняти нову постанову щодо даних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) за договором №б/н від 23 грудня 2019 року заборгованість за кредитом у розмірі 10 278,02 грн.
В іншій частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) 1898,56 грн понесених судових витрат за подання позову та 2278,27 грн понесених судових витрат за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: О. І. Собина 

О. М. Черних