ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року місто Київ.
Справа № 757/52542/19-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2124/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2025 року (у складі судді Новака Р.В., інформація щодо дати складання повного рішення невідома)
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Кадирова Владислава Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила суд визнати дії протиправними та зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича включити грошові вимоги кредитора до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк». Позовні вимоги мотивує тим, що 20.05.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір №00001007252394 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line» у доларах США. Крім цього, позивачем у ПАТ «Дельта Банк» були відкриті поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_3 у доларах США та поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий теж у доларах США. Відповідно до довідки №26.4-07-541 від 26.02.2015 року залишки коштів на рахунках позивача становлять: № НОМЕР_2/840 - 200000,00 доларів США; НОМЕР_3/840 - 14486,90 доларів США; № НОМЕР_1/840 - 71434,44 доларів США. Постановою Правління НБУ від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.11.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку. Рішення від 02.10.2015 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» опубліковано у газеті «Голос України» від 08.10.2015 та АТ «Дельта Банк» розпочато прийняття вимог кредиторів з 09.10.2015 по 09.11.2015. 06.11.2015 позивачем на адресу відповідача була направлена заява про включення до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів та відсотків. Відповідно до довідки відповідача № 05-3247564, кредиторські вимоги позивача не включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» з огляду на те, що кредиторські вимоги не були заявлені в строк. Позивач у своєму позові зазначає, що 03.02.2016, не погоджуючись з даною позицією відповідача, звернулась із вказаним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва. Постановою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яка полягає у невключені грошових вимог кредитора ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» протиправною та зобов`язано включити грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк». Після набрання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2017 законної сили, відповідач вніс кредиторські вимоги позивача до відповідного реєстру в четверту чергу на суму 6048181,88 грн. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 скасовано, провадження у справі закрито в зв`язку з тим, що спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції. Позивачка дізналась про закриття провадження стосовно її адміністративного позову в частині заявлених нею кредиторських вимог з постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019 року, яка була їй вручена 09.09.2019. Вказаним рішенням підтверджено право позивачки на частину заявлених нею позовних вимог у адміністративному судочинстві. Оскільки права позивачки були порушені, а також останньою було понесено збитки, вона звернулася до суду з відповідним позовом.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2025 року задоволено позовні вимоги.
Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо невключення грошових вимог кредитора  ОСОБА_1  до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк».
Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити грошові вимоги кредитора  ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк».
Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 9605,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Мізунський А.І. через систему «електронний суд» 12 серпня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості оскільки прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вказує, що докази направлення заяви про включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів матеріали справи не містять, а обставини встановлені в справі № 826/1582/16, на які посилається суд першої інстанції, не можуть бути преюдиціальними, оскільки рішення суду першої та другої інстанції скасовані постановою Верховного Суду.
Зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стороною у даній справі у розумінні ЦПК України, а позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
У судовому засіданні представник відповідача Мізунський А.І, підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач або представник в судове засідання не з`явились про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.
Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності сторони позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2015 позивачем на адресу відповідача була направлена заява про включення до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів та відсотків.
Відповідно до довідки відповідача № 05-3247564, кредиторські вимоги позивача не включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» з огляду на те, що кредиторські вимоги не були заявлені в строк.
Позивач у своєму позові зазначає, що 03.02.2016, не погоджуючись з даною позицією відповідача, звернулась із вказаним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Постановою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., яка полягає у невключені грошових вимог кредитора ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» протиправною та зобов`язано включити грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк».
Після набрання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2017 законної сили, відповідач вніс кредиторські вимоги позивача до відповідного реєстру в четверту чергу на суму 6048181,88 грн.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 скасовано, провадження у справі закрито в зв`язку з тим, що спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.
Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із оголошення про ліквідацію та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» випливає: «Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.11.2015 №181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017.
Рішення від 02.10.2015 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» опубліковано у газеті «Голос України» від 08.10.2015 та АТ «Дельта Банк» розпочато прийняття вимог кредиторів з 09.10.2015 по 09.11.2015.
Позивачка звернулася до відповідача із заявою про включення до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів та відсотків 06.11.2015.
Отже, із викладеного вище випливає, що Фонд приймав кредиторські вимоги з 09.10.2015 по 09.11.2015 (включно).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1 заявила свої кредиторські вимоги 06.11.2015, тобто вчасно.  Оскільки права позивачки як кредитора банку були порушені відповідачем в результаті його незаконних та безпідставних дій, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вказані вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками. оскільки вони відповідають встановленим обставинам та вимогам Закону.
Представник банку в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу в частині безпідставного стягнення судового збору з Фонду гарантування вкладів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів направлення заяви про включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, ч. 6 ст. 82 ЦПК України (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 826/15560/15).
Виходячи з наведеного, законне та обґрунтоване встановлення обставин справи судом в межах предмету доказування можливе якщо воно ґрунтується на доказах, які відповідають вказаним критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що забезпечує повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи.
Колегія суддів у контексті змісту вказаних норм цивільного процесуального права вважає, що доведеність має випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого характеру неспростованих презумпцій, які в межах предмету спору розподіляють між сторонами тягар доказування відповідних фактів та у світлі спірних правовідносин мають юридичне значення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.)
Отже, встановленою слід вважати ту обставину, яка доведена стороною у змагальному процесі з такою достовірністю, яка дозволяє сторонньому незацікавленому спостерігачу виходячи з таких загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, та застосовуючи баланс ймовірностей обґрунтовано стверджувати про їх реальне, об`єктивне існування.
Так, на підтвердження направлення вимоги банку про повернення вкладу, позивачем до суду надана копія заяви, датована 06.11.2015 роком, фіскальний чек, згідно з яким рекомендаційним лист 06.11.2015 року був направлений АТ «Дельта Банк» на адресу з індексом 01014, та витяг відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якого лист з трекінгом «0311320118900» 07.11.2015 року вручено за довіреністю за адресою з індексом 01014. Аналізуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що позивачем надані достатні докази для підтвердження вчасного надсилання заяви про включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів. Між тим, на обґрунтування твердження відповідача, що даним листом було надіслано інші документи, доказів до суду надано не було.

Щодо суб`єктного складу сторін у цій справі.
Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон № 4452-VI) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно із частиною першою статті 3 і пунктом 8 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією; створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов`язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку; продаж неплатоспроможного банку інвестору (пункти 3-5 частини другої статті 39 Закону № 4452-VI). 
За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.
У справі, яка переглядається встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.11.2015 №181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017.
Предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» щодо невнесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів заявленої ним кредиторської вимоги та зобов`язання останнього внести зміни до реєстру акцептових вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», а саме: включити до реєстру кредиторські вимоги позивача з віднесенням їх до черги задоволення вимог кредиторів.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Згідно зі статтею 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. 
Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:
1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;
2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;
3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;
4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;
5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.
Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.
Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує гарантовану суму відшкодування за вкладом, сплачену вкладнику Фондом, задовольняються у четвертій черзі (пункт 4 частина перша статті 52 Закону № 4452-VI ). 
Колегія суддів вважає, що позивач правильно визначив суб`єктний склад учасників спірних правовідносин, зазначивши відповідачем у цій справі АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк», оскільки відповідно до Закону № 4452-VI вони наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. З огляду на це є безпідставними доводи апеляційної скарги про пред`явлення позову до неналежного відповідача.
Разом з тим апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо помилкового стягнення судового збору з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при цьому зазначаючи у резолютивній частині ЄДРПОУ АТ «Дельта Банк»
Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки Фонд гарантування вкладів не є учасником даної справи, суд безпідставно стягнув з них судовий збір.
Зважаючи на обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід скасувати в частині стягнення судового збору та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути на користь позивача сплачений судовий збір з Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк».
В іншій частині рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 червня 2025 року в частині стягнення судового збору з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб -скасувати.
Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 600 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 20 лютого 2026 року. 

Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова