ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/2295/25 пров. № А/857/27894/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Державне підприємство «ІНФОРЕСУРС» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Міністерства освіти і науки України на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року (суддя Баб`юк П.М., м.Тернопіль, повний текст складено 17 червня 2025 року) -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства освіти і науки України (далі – МОН) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність МОН щодо не внесення виправлення у записі в Єдиній державній електронній базі з питань освіти (далі – ЄДЕБО) відносно ОСОБА_1 про не порушення послідовності здобуття освіти в порядку, визначеному частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» (далі – Закон №2145-VIII);
зобов`язати МОН внести виправлення у записі в ЄДЕБО відомостей про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону №2145-VIII при поточному здобутті ним на денній формі навчання освіти рівня бакалавр за спеціальністю « 015 Професійна освіта» у Чортківському навчально-науковому інституті підприємництва і бізнесу Західноукраїнського національного університету (далі – Інститут), а саме в розділі «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону №2145-VIII - вказати «Так, не порушує». 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року позов задоволено.
Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року заяву позивача задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення по адміністративній справі №500/2295/25. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань МОН на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6900 грн. У задоволенні решти вимог заяви про компенсацію судових витрат відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволені заяви про компенсацію судових витрат відмовити (далі – Заява).
В апеляційній скарзі вказує, що дана справа є справою незначної складності, була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження та у позовних вимогах відсутні будь-які питання суспільного значення, стягнуті витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6900 грн є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами). Тому обсяг наданих послуг адвокатом не відповідає критерію реальності таких витрат.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є сума 6900 грн.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
З матеріалів справи видно, що 28.05.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат, в якій останній просить стягнути з МОН на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9900 грн.
В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що 31.03.2025 між Адвокатським об`єднанням «БЕЛПАРТ» (далі – АО) та ОСОБА_1 було укладено договір № 106/25-ц про надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1.1. Договору про надання правничої допомоги від 31.03.2025 № 106/25-ц (далі – Договір), Клієнт (Позивач) доручає, а АО приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором.
Відповідно до пункту 1.2. Договору правнича допомога за цим Договором полягає у: 
1.2.1. Складанні та направленні до МОН від імені та в інтересах клієнта Заяви про внесення змін до даних ЄДЕБО щодо порушення клієнтом черговості здобуття освіти, визначеною статтею 10 Закону №2145-VIII.
1.2.2. Складанні та направленні до суду від імені та в інтересах клієнта позовної заяви про визнання протиправною бездіяльність МОН щодо не внесення виправлення у записі в ЄДЕБО відносно клієнта про не порушення послідовності здобуття освіти в порядку, визначеному частиною другою статті 10 Закону №2145-VIII та зобов`язати МОН внести виправлення у записі в ЄДЕБО відомостей про порушення клієнтом, послідовності здобуття освіти, визначеної частиною 2 статті 10 Закону №2145-VIII при поточному здобутті ним на денній формі навчання освіти рівня бакалавр за спеціальністю « 015 Професійна освіта» у Інституті, а саме в розділі «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 №2145-VIII - вказати «Так, не порушує», а також підготовка та подання відповіді на відзив, інших заяв, клопотань по суті спору та з процесуальних питань (за потреби) у справі за вказаним позовом.
Відповідно до пунктів 4.1., 4.2 Договору вартість правничої допомоги, яка передбачена:
підпункт 1.2.1 пункту 1.2. Розділу 1 цього Договору складає 1600 грн без ПДВ, оскільки АО не є платником ПДВ;
підпункт 1.2.2 пункту 1.2. Розділу 1 цього Договору складає 8300 грн без ПДВ, оскільки.
Доказом витрат позивача на професійну правничу допомогу виступає:
- Договір;
- Акт про надання правничої допомоги від 27.05.2025 № 1 до Договору;
- Розрахунок сум судових витрат що стягуються з відповідача в межах розгляду справи №500/2295/25;
- Рахунок-фактура від 31.03.2025 № 1/03-25;
- Платіжна інструкція від 31.03.2025 № B513-EK56-HX79-5H57 на суму 9900 грн.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз наведених норм права вказує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, згідно з практикою якого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Нормами статті 134 КАС визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
До суду першої інстанції відповідачем не подавались заперечення щодо заявленого розміру судових витрат. Хоча Заява надсилалась скаржнику через Електронний суд ще 27.05.2025 та отримано в цей же день.
Разом з тим, відносно ж доводів скаржника про відсутність детального опису наданих позивачу адвокатом послуг із зазначенням вартості кожної з таких послуг та кількості витраченого адвокатом на їх надання часу, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, оцінюючи зміст зазначених приписів та обставин справи, апеляційний суд виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 134 КАС також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною п`ятою вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Відтак, відсутність детального опису виконаних робіт із зазначення часу розрахунку таких робіт, не слід вважати достатньою підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Ознайомившись із Акт про надання правничої допомоги за Договором та наведеними у ньому видами наданих послуг, враховуючи відсутність заперечення відповідача щодо розміру заявлених судових витрат, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно зменшувати розмір заявлених та задоволених судом витрат.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, а додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Cуддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич