ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2026 Справа № 914/1539/25 

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
до відповідача Львівської міської ради
за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівського комунального підприємства "Муніципальна варта"
про зобов`язання виконати рішення

за участю представників:
від позивача не з`явився
від відповідача не з`явився
від третьої особи не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України до відповідача Львівської міської ради за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівського комунального підприємства "Муніципальна варта" про зобов`язання виконати рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення.
Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.
Позивач, відповідач та третя особа явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник Львівської міської ради зайнятий в іншому судовому процесі у Львівському апеляційному суді у справі №461/5014/25, а вступ у справу нового представника потребуватиме додаткових затрат часу на ознайомлення з матеріалами справи.
Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає таке.
Як вбачається зі змісту клопотання, причиною неявки до суду представника відповідача є надання переваги участі у розгляді іншої судової справи.
Суд зазначає, що зайнятість представника в іншому судовому засіданні відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України не є підставою для відкладення розгляду справи. Необхідно зазначити, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В даному випадку суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, з огляду на що суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вирішити спір по суті.
При цьому також необхідно зазначити, що явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.
Рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019, керуючись статтею 7, 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», статтями 48 і 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», пунктами 3 та 11 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 №32-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2001 за №291/5482 та пунктом 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за №90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 №169-р) (із змінами), адміністративна колегія Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України постановила:
1) Визнати дії Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи - 04055896) місцезнаходження м. Львів, площа Ринок, будинок 1, які полягають наданні Ухвалою від 25.01.2018 №2892 «Про затвердження переліку комунальних об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» у 2018 році» та Ухвалою від 24.01.2019 №4565 «Про затвердження переліку комунальних об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» у 2019 році» ЛКП «Муніципальна варта» виключного (ексклюзивного) права на надання охоронних послуг щодо певного ряду об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Львова на договірних засадах є порушенням, передбаченого абзацом 7 частини 2 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, а саме: надання ЛКП «Муніципальна варта» переваг, які ставлять його у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить до обмеження конкуренції на ринку охоронних послуг у територіальних межах м. Львова;
2) Зобов`язати Львівську міську раду (ідентифікаційний код юридичної особи - 04055896) місцезнаходження м . Львів, площа Ринок, будинок 1, у двомісячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 шляхом скасування положень що суперечать Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019 з повідомленням Відділення від 21.02.2020 №63-02/821 були надіслані на адресу Львівської міської ради та отримані нею 22.02.2020 , що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих АТ «Укрпошта» №3777, реєстром згрупованих поштових відправлень №89 від 21.02.2020 та відстеженням поштового відправлення АТ «Укрпошта» № 7900061085234.\
Таким чином, як вказано у позовній заяві, згідно з нормами Закону України «Про захист економічної конкуренції» останнім днем виконання відповідачем рішення адміністративної та останнім днем двомісячного строку оскарження рішення до господарського суду колегії було 23.04.2020, однак Львівська міська рада не виконала рішення Відділення (не надала доказів на підтвердження виконання рішення) та не оскаржила рішення Відділення до господарського суду.
Враховуючи зазначене позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить зобов`язати Львівську міську раду виконати рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення.
Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в якому Львівська міська рада зазначила, що за результатами розгляду зазначеного рішення адміністративної колегії нею 22.04.2020 надано обґрунтовану відповідь №2901-вих-31069.
На думку відповідача він не може скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних прав та охоронюваних законом інтересів. Ці ухвали, «про затвердження переліку об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» носять ненормативний характер, одноразові, реалізовані і виконані, і їх вже не можна змінити, оскільки такі вичерпали свою дію в часі.
Також відповідач звернув увагу на те, що жодна з ухвал Львівської міської ради, зокрема ухвала ЛМР №2686 від 07.12.2017 «Про затвердження Програми забезпечення охорони громадянського порядку та безпеки комунальних об`єктів Львівської міської ради на 2018 рік», ухвала ЛМР №2892 від 25.01.2018 «Про затвердження переліку комунальних об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» у 2018 році», ухвала ЛМР №4565 від 24.01.2019 «Про затвердження переліку комунальних об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» у 2019 році», а також рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №41 від 12.01.2018 «Про затвердження переліку комунальних об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» у 2018 році», щодо їх невідповідності Конституції чи законам України в судовому порядку не оскаржувались.
Враховуючи вищевказане, відповідач вважає, що скасувати зазначені положення в пункті 1 рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального Відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019 неможливо, оскільки це суперечитиме чинному законодавству.
Водночас у відзиві на позовну заяву вказано, що позовні вимоги є неконкретизованими, такими, що не містять вказівки на чіткий спосіб їх виконання, а тому є такими, що не відповідають вимогам, які висуваються до Львівської міської ради.
Крім того відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною 4 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Законом України "Про захист економічної конкуренції", Законом України "Про Антимонопольний комітет України".
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Частиною 2 статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції", державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.
Приписами статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також із запитами щодо надання інформації про судові справи, що розглядаються цими судами відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції. Антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнаються:
- заборона або перешкоджання створенню нових підприємств чи здійснення підприємництва в інших організаційних формах у будь-якій сфері діяльності, а також встановлення обмежень на здійснення окремих видів діяльності, на виробництво, придбання чи реалізацію певних видів товарів;
- пряме або опосередковане примушення суб`єктів господарювання до вступу в асоціації, концерни, міжгалузеві, регіональні чи інші форми об`єднань або здійснення узгоджених дій концентрації суб`єктів господарювання в інших формах;
- пряме або опосередковане примушення суб`єктів господарювання до пріоритетного укладення договорів, першочергової поставки товарів певному колу споживачів чи першочергового їх придбання у певних продавців;
- будь-яка дія, спрямована на централізований розподіл товарів, а також розподіл ринків між суб`єктами господарювання за територіальним принципом, асортиментом товарів, обсягом їх реалізації чи закупівель або за колом споживачів чи продавців;
- встановлення заборони на реалізацію певних товарів з одного реґіону країни в іншому або надання дозволу на реалізацію товарів з одного реґіону в іншому в певному обсязі чи за виконання певних умов;
- надання окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції;
- дія, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами;
- дія, якою встановлюються не передбачені законами України заборони та обмеження самостійності підприємств, у тому числі щодо придбання чи реалізації товарів, ціноутворення, формування програм діяльності та розвитку, розпорядження прибутком.
Згідно з частиною 3 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вчинення антиконкурентних дій органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:
- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
- зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;
- визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;
- примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;
- накладення штрафу;
- блокування цінних паперів;
- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію;
- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;
- закриття провадження у справі.
Як встановлено судом, рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019 адміністративна колегія Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України постановила:
1) Визнати дії Львівської міської ради, які полягають наданні Ухвалою від 25.01.2018 №2892 «Про затвердження переліку комунальних об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» у 2018 році» та Ухвалою від 24.01.2019 №4565 «Про затвердження переліку комунальних об`єктів Львівської міської ради, охорону громадського порядку та безпеки яких буде здійснювати ЛКП «Муніципальна варта» у 2019 році» ЛКП «Муніципальна варта» виключного (ексклюзивного) права на надання охоронних послуг щодо певного ряду об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Львова на договірних засадах є порушенням, передбаченого абзацом 7 частини 2 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, а саме: надання ЛКП «Муніципальна варта» переваг, які ставлять його у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить до обмеження конкуренції на ринку охоронних послуг у територіальних межах м. Львова;
2) Зобов`язати Львівську міську раду у двомісячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 шляхом скасування положень що суперечать Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
Як вбачається із матеріалів справи, рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019 отримане відповідачем 22.02.2020, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих АТ «Укрпошта» №3777, реєстром згрупованих поштових відправлень №89 від 21.02.2020 та відстеженням поштового відправлення АТ «Укрпошта» №7900061085234.
Частиною 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття.
Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
При цьому, як вказано у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», у застосуванні згаданого припису частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати, що передбачені цими приписами строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. 
Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України (435-15) позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.
Необхідно зазначити, що відповідач не оскаржив до суду рішення Відділення у двомісячний строк з дня його одержання, з огляду на що рішення Відділення є чинним та обов`язковим до виконання відповідачем.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи місцевого самоврядування зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.
Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають до суду, зокрема, позови про зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.
Отже, враховуючи зміст позовних вимог у цій справі, предметом розгляду та дослідження є виключно обставини, пов`язані з фактичним виконанням або невиконанням відповідачем резолютивної частини рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019, пунктом 1 якого визнано дії Львівської міської ради порушенням, передбаченого абзацом 7 частини 2 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, а саме: надання ЛКП «Муніципальна варта» переваг, які ставлять його у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить до обмеження конкуренції на ринку охоронних послуг у територіальних межах м. Львова та пунктом 2 якого зобов`язано Львівську міську раду у двомісячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 шляхом скасування положень що суперечать Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №920/1126/17.
Отже, в контексті спірних правовідносин суд зазначає, що у позивача наявне передбачене статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" право на звернення з позовом про зобов`язання виконати Рішення Комітету, оскільки в силу положень частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статті 22 Закону України "Про антимонопольний комітет України" рішення АМК є обов`язковим до виконання.
Судом встановлено, що станом на день розгляду справи по суті рішення АМК є чинним, доказів оскарження відповідачем рішення позивача у двомісячний строк з дня його одержання, доказів скасування або визнання судом недійсним цього рішення матеріали справи не містять.
Заперечення відповідача, викладені у відзиві судом відхиляються з огляду на таке.
Відповідачем не надано належних доказів щодо наявності об`єктивних перешкод для виконання рішення адміністративної колегії, а також не надано доказів звернення до позивача із клопотаннями щодо продовження строку виконання рішення.
Щодо способу виконання відповідачем вказаного рішення позивача суд зазначає, що оскільки таке рішення відділення АМК є чинним та обов`язковим до виконання, однак відповідачем не виконано, відповідно воно підлягає виконанню саме без безпосереднього втручання суду у здійснення органом місцевого самоврядування обов`язкових до вчинення дій, які одночасно належать до його компетенції у межах дискреційних повноважень. Так, господарський суд зауважує, що рішення АМК по своїй суті не є рекомендацією, яка адресована органу місцевого самоврядування, а є актом, обов`язковим до виконання.
Водночас, ані приписами статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ані іншими нормами зазначеного Закону не передбачено повноважень органу Антимонопольного комітету України щодо надання вказівок відповідачу (зобов`язання відповідача) стосовно способів усунення допущених порушень (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №916/10712/17, від 26.06.2018 у справі №917/1459/17).
Таким чином, господарський суд наголошує, що відповідач, який допустив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мав самостійно, у межах своїх повноважень, визначитися із конкретними заходами щодо усунення порушень, а докази на підтвердження фактично вжитих заходів надати Відділенню, чого здійснено не було.
Судом, не може братись до уваги заперечення відповідача з приводу незаконності та необґрунтованості прийняття відповідного рішення, оскільки зазначені доводи заявлено після закінчення строків, встановлених для оскарження рішення АМК.
Як встановлено судом, відповідач по справі не скористався своїм правом на оскарження відповідного акту державного органу, а закінчення зазначеного терміну виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.05.2019 по справі N 904/3535/18 та від 23.07.2019 у справі N 924/964/18.
Крім того необхідно зазначити, що чинним законодавством не визначено такого наслідку, як втрата чинності рішенням АМК за наслідком спливу певного часу після його прийняття. Суд вважає, що рішення АМК України може втратити чинність тільки в таких випадках: воно було виконане в повному обсязі; воно було скасоване судом; воно було переглянуте або скасоване самим АМК (у виняткових випадках). Таких обставин у даному конкретному спорі судом не встановлено.
Суд вважає за необхідне також зазначити, що рішення позивача відображає позицію державного органу зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, тому в аспекті спірних правовідносин не мають значення мотиви та причини невиконання відповідачем чинного рішення адміністративної колегії, оскільки такі причини не можуть вплинути на обставину чинності рішення та обов`язку його виконання.
Згідно зі статтею 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи встановлені у справі обставини та вказані норми законодавства, зважаючи на те, що статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено право АМК пред`являти позов про зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України, беручи до уваги те, що рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019 є чинним та обов`язковим до виконання, проте станом на час прийняття судового рішення у справі відповідачем не виконано, вимога позивача про зобов`язання Львівської міської ради виконати рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 74 господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
При зверненні до суду із позовної заявою, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №231 від 14.04.2025.
Керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.
Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ
1. Позов задовольнити.
2. Зобов`язати Львівську міську раду (79008, місто Львів, площа Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) виконати рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019, а саме: припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.02.2020 №63/7-р/к у справі №63/2-03-61-2019.
Стягувач: Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (79005, місто Львів, вулиця Коперника М., будинок 4, ідентифікаційний код 20812013).
Боржник: Львівська міська рада (79008, місто Львів, площа Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896).
3. Стягнути з Львівської міської ради (79008, місто Львів, площа Ринок, будинок 1, ідентифікаційний код 04055896) на користь Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (79005, місто Львів, вулиця Коперника М., будинок 4, ідентифікаційний код 20812013) 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.
4. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення підписано 20.03.2026.

Суддя Петрашко М.М.